ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/5021/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 (суддя Ліпинський О.В.)
у справі № 904/5021/25
за позовом Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМС Плюс", м. Дніпро
про розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМС Плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.10.2007 та зобов`язання повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за доводами прокурора, відповідачем систематично не виконувались зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, внаслідок чого утворилась значна заборгованість зі сплати орендних платежів.
Прокурор посилався на інформацію Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до якої ТОВ «АМС Плюс» у 2021 році сплачено орендну плату за землю у сумі 1 410 716, 64 грн, у 2022 році – 117 559, 67 грн, у 2023 році сплата була відсутня, у 2024 році сплачено 1 020 грн, а у 2025 році сплата орендної плати відсутня.
Також прокурор зазначав, що податкові декларації з орендної плати за землю на 2022– 2025 роки відповідачем не подавались, а за їх неподання до ТОВ «АМС Плюс» застосовано штрафні санкції відповідно до вимог Податкового кодексу України.
В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказував, що систематична несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди землі та відповідно до положень частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АМС Плюс» про зупинення провадження у справі та на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив із того, що предметом доказування у даній справі є, зокрема, встановлення факту систематичної повної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди землі відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також встановлення факту часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення для застосування положень частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Суд зазначив, що в межах адміністративної справи № 160/18522/25 розглядається спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, прийнятого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за результатами документальної позапланової перевірки ТОВ «АМС Плюс» з питань повноти нарахування плати за землю за період з 2020 по 2024 роки.
При цьому суд дійшов висновку, що питання нарахування та сплати ТОВ «АМС Плюс» орендної плати за спірну земельну ділянку, на які прокурор посилається як на доказ систематичного або істотного порушення відповідачем умов договору оренди землі, є предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 160/18522/25, у зв`язку з чим результати розгляду вказаної справи можуть вплинути на вирішення спору у даній справі.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25, Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу № 904/5021/25 до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі.
На думку апелянта, рішення у справі № 160/18522/25, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства, не встановлює та не може встановити обставини систематичної несплати орендної плати за спірну земельну ділянку у строки, визначені договором та чинним законодавством, оскільки предметом розгляду вказаної адміністративної справи є виключно правомірність податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025.
Прокуратура зазначає, що у межах адміністративної справи не досліджуються питання належного виконання відповідачем умов договору оренди землі, не встановлюється факт систематичної або несистематичної несплати орендної плати, а також не досліджується період з січня 2025 року по 28.08.2025, який також входить до предмета доказування у даній справі.
Крім того, апелянт вказує, що наявні у матеріалах справи докази дозволяють господарському суду самостійно встановити та надати оцінку обставинам, які входять до предмета доказування у даній справі, а тому відсутня об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення адміністративної справи № 160/18522/25.
Також скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратура зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 постановлена з порушенням норм процесуального права, без належного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про зупинення провадження у справі, та без встановлення передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України умов для такого зупинення.
Апелянт вказує, що суд помилково дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду справи № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства, оскільки наявність іншої справи сама по собі не є достатньою підставою для зупинення провадження. На переконання скаржника, суд мав встановити, які саме обставини не можуть бути з`ясовані у межах господарського процесу, чому зібрані у справі докази не дозволяють надати їм оцінку та у чому полягає реальна, а не формальна залежність вирішення цієї справи від результату адміністративного спору.
Прокуратура зазначає, що предметом спору у справі № 904/5021/25 є розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки орендодавцю у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати. Натомість предметом розгляду у справі № 160/18522/25 є правомірність податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, прийнятого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за результатами документальної позапланової перевірки з питань повноти нарахування плати за землю.
За доводами апелянта, адміністративна справа № 160/18522/25 не стосується вирішення питання про наявність або відсутність підстав для розірвання договору оренди землі, не охоплює питання належного виконання відповідачем умов договору оренди, не встановлює факт систематичної повної несплати орендної плати та не вирішує питання істотності порушення договору в розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Скаржник звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 сформульовано висновок, відповідно до якого пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України як спеціальна норма передбачає самостійну підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У такому випадку, за позицією Великої Палати Верховного Суду, немає потреби додатково оцінювати істотність порушення за правилами частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Водночас апелянт зазначає, що у разі часткової несплати або недоплати орендної плати підлягають застосуванню положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, а тому суд має оцінювати істотність такого порушення з урахуванням конкретних обставин справи. Проте, на думку прокуратури, ні питання систематичної повної несплати, ні питання істотності порушення умов договору оренди землі не є предметом доказування у справі № 160/18522/25.
Прокуратура наголошує, що рішення у справі № 160/18522/25 не може підтвердити або спростувати факт систематичної несплати орендної плати за землю у повному обсязі, а також не може встановити факт істотного порушення умов договору оренди через визначення розміру шкоди або співвідношення між тим, на що орендодавець розраховував при укладенні договору, і тим, що фактично отримав від його виконання.
Окремо апелянт посилається на те, що адміністративна справа № 160/18522/25 стосується правомірності податкового повідомлення-рішення, винесеного за результатами перевірки, яка охоплювала період з 01.01.2020 по 31.12.2024. Водночас у межах господарської справи прокурор посилається також на обставини несплати орендної плати за період з січня 2025 року по 28.08.2025, який не був предметом податкової перевірки, не досліджувався у межах адміністративної справи та не може бути встановлений судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
На думку скаржника, суд безпідставно не врахував, що офіційні дані інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України щодо неподання декларацій та повної несплати орендної плати за землю ТОВ «АМС Плюс» за період січень– 28.08.2025 не оскаржувались, не скасовані та можуть бути оцінені господарським судом у межах цієї справи як докази на підтвердження заявлених позовних вимог.
Прокуратура також зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025 було визнано протиправним і скасовано з мотивів неправильного застосування контролюючим органом ставки орендної плати під час розрахунку донарахованих сум. Зокрема, адміністративний суд виходив з того, що з 01.01.2023 для земельних ділянок із цільовим призначенням 07.02 мала застосовуватись ставка 0,500, тоді як податковим органом при розрахунку донарахувань застосовано іншу ставку.
Разом з тим апелянт зазначає, що ТОВ «АМС Плюс» в адміністративній справі не оскаржувало договір оренди земельної ділянки, не заперечувало сам обов`язок зі сплати орендної плати та не ставило під сумнів необхідність виконання умов договору оренди землі. За твердженням прокуратури, спір в адміністративній справі стосувався лише правильності розрахунку податковим органом донарахованих сум, а не факту виконання чи невиконання відповідачем договірного обов`язку зі сплати орендної плати.
Скаржник вважає, що наявні у справі докази дають можливість господарському суду самостійно встановити та оцінити обставини, які входять до предмета доказування у справі № 904/5021/25, зокрема факт подання або неподання декларацій, факт сплати або несплати орендної плати, періодичність такої несплати, її розмір та значення для вирішення питання про наявність підстав для розірвання договору оренди землі.
З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20, апелянт зазначає, що провадження у справі може бути зупинене лише за наявності беззаперечних підстав, а об`єктивна неможливість розгляду справи має місце тоді, коли суд не може самостійно встановити відповідні обставини через обмеженість своєї юрисдикції або інші об`єктивні перешкоди. При цьому суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи, якщо зібрані докази дозволяють встановити та оцінити факти, які є предметом судового розгляду.
Прокуратура вказує, що суд не навів у оскаржуваній ухвалі належного обґрунтування того, які саме обставини мають бути встановлені виключно в межах адміністративної справи, чому такі обставини не можуть бути встановлені у господарському процесі та яким чином рішення у справі № 160/18522/25 матиме преюдиційне значення для вирішення спору про розірвання договору оренди землі.
За таких обставин апелянт вважає, що суд, усупереч вимогам статей 2, 74, 227 Господарського процесуального кодексу України, без встановлення дійсних обставин справи дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду справи № 904/5021/25 до вирішення адміністративної справи № 160/18522/25.
З огляду на викладене Дніпропетровська обласна прокуратура просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про зупинення провадження у справі № 904/5021/25 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

ТОВ «АМС Плюс» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 без змін, а апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури без задоволення.
Відповідач зазначає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а суд правильно встановив наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
За доводами ТОВ «АМС Плюс», звертаючись з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, прокурор посилається на істотне порушення відповідачем умов договору, яке, на думку прокурора, полягає у наявності значного боргу зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055.
Відповідач вказує, що підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки визначаються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України. При цьому частина друга статті 651 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору у разі істотного порушення договору другою стороною, а пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначає систематичну несплату земельного податку або орендної плати як підставу припинення права користування земельною ділянкою.
Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, відповідач зазначає, що пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі лише у разі систематичної повної несплати орендної плати. Натомість у разі часткової несплати або недоплати орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що потребує встановлення істотності порушення договору.
У зв`язку з цим ТОВ «АМС Плюс» вважає, що предметом доказування у справі № 904/5021/25 є не лише факт сплати або несплати орендної плати, а й з`ясування характеру такої несплати, її розміру, наявності чи відсутності заборгованості, а також оцінка істотності порушення умов договору оренди землі.
Відповідач зазначає, що на підтвердження позовних вимог прокурор посилається на дані інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС України, згідно з якими ТОВ «АМС Плюс» у період з 01.01.2021 по 28.08.2025 за кодом класифікації доходів бюджету 1810600 «Орендна плата з юридичних осіб» обліковувало сплату орендної плати у 2021 році у сумі 1 410 716, 64 грн, у 2022 році — 117 559, 67 грн, у 2023 році — сплата відсутня, у 2024 році — 1 020 грн, у 2025 році — сплата відсутня.
Разом з тим відповідач наголошує, що наведена інформація фактично базується на результатах документальної позапланової перевірки ТОВ «АМС Плюс» з питань повноти нарахування плати за землю за земельну ділянку площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055, за період з 2020 по 2024 роки. За результатами такої перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 10.01.2025 №61/04-36-07-01/35165975 та прийнято податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025.
ТОВ «АМС Плюс» зазначає, що згідно з відповіддю Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 25447 від 09.04.2026 контролюючим органом повідомлено про проведення перевірки з питань повноти та своєчасності сплати орендної плати за землю за період з 01.01.2020 по 31.12.2024, а донараховані податкові зобов`язання з орендної плати за землю станом на 07.04.2026 не є узгодженими.
Відповідач також вказує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025 визнано протиправним та скасовано, оскільки адміністративний суд дійшов висновку про неправильне донарахування контролюючим органом сум орендної плати.
На думку ТОВ «АМС Плюс», саме в межах справи № 160/18522/25 досліджувалися обставини, пов`язані з правильністю нарахування орендної плати за спірну земельну ділянку, правомірністю визначення контролюючим органом податкових зобов`язань та обґрунтованістю висновків податкового органу щодо заниження орендної плати.
Відповідач вважає, що ці обставини безпосередньо впливають на оцінку доказів, на які прокурор посилається у справі № 904/5021/25, оскільки саме на даних податкового органу, акті перевірки та відповідних висновках ДПС ґрунтуються доводи позову про наявність значної заборгованості зі сплати орендної плати та істотне порушення умов договору оренди землі.
ТОВ «АМС Плюс» звертає увагу на те, що рішення у справі № 160/18522/25 станом на час постановлення ухвали про зупинення провадження не набрало законної сили, оскільки Третім апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
За позицією відповідача, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25 відсутня процесуальна визначеність щодо правомірності податкового повідомлення-рішення, правильності донарахування сум орендної плати та наявності відповідних податкових зобов`язань, а тому розгляд господарської справи до остаточного вирішення адміністративного спору може призвести до передчасної оцінки доказів.
Відповідач також посилається на те, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України, на яких ґрунтуються доводи прокурора, за ТОВ «АМС Плюс» обліковується податковий борг у сумі 1 426, 23 грн, яка, на думку відповідача, є незначною та не свідчить про наявність такого істотного порушення договору, яке могло б бути підставою для його розірвання.
З огляду на викладене ТОВ «АМС Плюс» вважає, що заборгованість зі сплати орендних платежів за земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:149:0055 була предметом доказування у справі № 160/18522/25, у межах якої суд уже дійшов висновку про неправильне донарахування податковим органом сум орендної плати. Таким чином, на думку відповідача, обставини, встановлені у вказаній адміністративній справі, безпосередньо впливають на оцінку доказів у господарській справі № 904/5021/25 та мають значення для її вирішення.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що суд обґрунтовано застосував пункт 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України та правомірно зупинив провадження у справі № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
Дніпровська міська рада також подала відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримала доводи Дніпропетровської обласної прокуратури та просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Міська рада зазначає, що суд помилково застосував пункт 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, оскільки для зупинення провадження у справі необхідною є не лише формальна наявність іншого судового провадження, а саме об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи.
На думку Дніпровської міської ради, для вирішення спору у справі № 904/5021/25 господарському суду достатньо дослідити питання про те, чи підтверджується належними доказами систематична несплата відповідачем орендної плати у повному обсязі у строки, визначені договором та чинним законодавством.
Міська рада вказує, що будь-яке судове рішення у справі № 160/18522/25 не може встановити обставини систематичної або несистематичної повної несплати орендної плати за землю у визначені строки, оскільки такі обставини не є предметом дослідження та доказування у межах адміністративної справи.
За доводами Дніпровської міської ради, предметом адміністративного спору є правомірність податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, а не належне чи неналежне виконання ТОВ «АМС Плюс» умов договору оренди землі, не факт систематичної несплати орендної плати та не питання наявності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Міська рада зазначає, що, приймаючи рішення у справі № 160/18522/25, адміністративний суд виходив із того, що податковим органом неправильно здійснено розрахунок сум нарахування орендної плати за період, який був предметом перевірки, зокрема у зв`язку із застосуванням ставки орендної плати за землю. Водночас такі висновки адміністративного суду не вирішують питання про фактичну сплату або несплату відповідачем орендних платежів у строки, встановлені договором.
Дніпровська міська рада також звертає увагу на те, що позапланова перевірка ТОВ «АМС Плюс», за результатами якої було складено акт від 10.01.2025 № 61/04-36-07-01/35165975 та прийнято податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, охоплювала період з 01.01.2020 по 31.12.2024. Натомість у позові прокурора зазначено також про обставини несплати орендної плати за період з січня 2025 року по 28.08.2025, який не досліджувався у межах адміністративної справи № 160/18522/25.
На переконання міської ради, дані інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України щодо неподання декларацій та повної несплати орендної плати за землю ТОВ «АМС Плюс» за період січень– 28.08.2025 ніким не оскаржені та не скасовані, а тому можуть бути оцінені господарським судом під час розгляду справи по суті.
Дніпровська міська рада наголошує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 не досліджувались питання додержання або недодержання ТОВ «АМС Плюс» вимог чинного законодавства при обрахуванні, декларуванні та сплаті орендної плати, зокрема щодо повної та систематичної сплати або несплати таких платежів за період 2021–2025 років.
Також міська рада зазначає, що адміністративний суд не встановлював наявність або відсутність податкового боргу з орендної плати за землю, не визначав розмір такого боргу чи переплати, а лише надав оцінку правомірності конкретного податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом.
За позицією Дніпровської міської ради, адміністративна справа № 160/18522/25 не є преюдиційною для господарської справи № 904/5021/25, оскільки будь-яке рішення в адміністративній справі не підтвердить та не спростує самого факту систематичного необрахування, недекларування та несплати орендної плати ТОВ «АМС Плюс», а також не встановить наявність і розмір заборгованості або переплати з орендної плати.
Міська рада вважає, що суд не навів належних мотивів, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду господарської справи до вирішення адміністративної справи, не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно, та фактично ототожнив спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення зі спором щодо розірвання договору оренди землі.
У зв`язку з цим Дніпровська міська рада просить апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 скасувати та направити справу № 904/5021/25 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 для розгляду апеляційної скарги Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрейчука Л.В., суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25. Вказаною ухвалою витребувано матеріали справи № 904/5021/25 у Господарського суду Дніпропетровської області. Також судом апеляційної інстанції визначено здійснювати розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
20.05.2026 матеріали справи № 904/5021/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду від 14.05.2026.
22.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АМС Плюс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 без змін.
25.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури та просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМС Плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.10.2007 та зобов`язання повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055.
Прокурор зазначає, що підставою для звернення з позовом стало неналежне виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, що, на думку прокурора, свідчить про істотне порушення умов договору оренди землі та є підставою для його розірвання у судовому порядку відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України та пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України.
На підтвердження заявлених позовних вимог прокурор посилається на інформацію Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо декларування та сплати ТОВ «АМС Плюс» орендної плати за земельну ділянку площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055.
Зокрема, згідно з даними контролюючого органу, ТОВ «АМС Плюс» задекларовано податкові зобов`язання з орендної плати за землю на 2021 рік у сумі 1 410 716, 59 грн. Податкові декларації з орендної плати за землю на 2022– 2025 роки відповідачем не подавались. За неподання податкових декларацій за відповідний період до відповідача застосовано штрафні санкції відповідно до вимог статті 120 Податкового кодексу України.
Також прокурор посилається на дані інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС України, відповідно до яких ТОВ «АМС Плюс» у 2021 році сплачено орендну плату за землю у сумі 1 410 716, 64 грн, у 2022 році — 117 559,67 грн, у 2023 році сплата орендної плати відсутня, у 2024 році сплачено 1 020 грн, а у січні–серпні 2025 року сплата орендної плати також відсутня.
Прокурор зазначає, що наведені обставини свідчать про наявність у відповідача значної заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, що є істотним порушенням умов договору оренди землі та підставою для його розірвання.
Дніпровська міська рада у поданих до суду письмових поясненнях підтримала позовні вимоги прокурора та зазначила, що дані Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо несплати відповідачем орендних платежів за землю у 2023 та 2025 роках підтверджують наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Разом із тим відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що 10.01.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АМС Плюс» з питань повноти нарахування плати за землю за земельну ділянку, що перебуває у користуванні відповідача на підставі договору оренди землі, площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055, за період з 2020 по 2024 роки.
За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 10.01.2025 № 61/04-36-07-01/35165975, яким встановлено порушення вимог податкового законодавства, внаслідок чого, за висновками контролюючого органу, відповідачем занижено орендну плату за спірну земельну ділянку.
На підставі зазначеного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0125880701 від 10.03.2025, яким ТОВ «АМС Плюс» визначено донараховані суми платежів зі сплати орендної плати за землю.
Судом встановлено, що ТОВ «АМС Плюс» оскаржило податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, посилаючись на незгоду з розміром донарахованих сум орендної плати та застосуванням контролюючим органом ставок орендної плати під час здійснення відповідного розрахунку.
У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала справа № 160/18522/25 за позовом ТОВ «АМС Плюс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0125880701 від 10.03.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 позов ТОВ «АМС Плюс» задоволено, а податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025 визнано протиправним та скасовано.
Як вбачається з матеріалів справи та доводів учасників справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 встановлено, що контролюючим органом неправильно здійснено розрахунок сум орендної плати за землю за період, який був предметом перевірки, у зв`язку із застосуванням відповідної ставки орендної плати.
Зокрема, у межах адміністративної справи враховано, що рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 № 3/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста”» з 01.01.2023 для земельних ділянок із цільовим призначенням 07.02 — для будівництва об`єктів фізичної культури і спорту — встановлено ставку 0,500.
Водночас, як зазначалось учасниками справи, при розрахунку донарахованих сум орендної плати за землю контролюючим органом зазначені обставини враховані не були, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення №0125880701 від 10.03.2025 було визнано адміністративним судом протиправним та скасовано.
Судом встановлено, що станом на час розгляду Господарським судом Дніпропетровської області клопотання про зупинення провадження у справі № 904/5021/25 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 не набрало законної сили, оскільки 09.04.2026 Третім апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
У зв`язку із наведеним ТОВ «АМС Плюс» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з клопотанням про зупинення провадження у справі № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначав, що саме в межах адміністративної справи № 160/18522/25 розглядається питання правомірності рішення податкового органу щодо встановлення заниження ТОВ «АМС Плюс» орендної плати за спірну земельну ділянку, а тому результати розгляду цієї справи безпосередньо впливають на оцінку доказів, на які прокурор посилається як на підтвердження істотного порушення умов договору оренди землі.
Крім того, відповідач зазначав, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України, на яких ґрунтуються доводи прокурора, за ТОВ «АМС Плюс» обліковується податковий борг у сумі 1 426, 23 грн, яка, на думку відповідача, є незначною.
Прокурор та Дніпровська міська рада проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечували та зазначали, що наявні у справі докази дозволяють господарському суду самостійно встановити та оцінити обставини, які входять до предмета доказування у справі № 904/5021/25.
Прокурор зазначав, що адміністративна справа № 160/18522/25 не стосується безпосередньо питання розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, не встановлює факту систематичної несплати орендної плати та не перешкоджає розгляду господарської справи.
Також прокурор звертав увагу на те, що адміністративна справа № 160/18522/25 охоплює період з 2020 по 2024 роки, тоді як у позові у справі № 904/5021/25 прокурор посилається також на обставини несплати орендної плати за період з січня 2025 року по 28.08.2025, який не був предметом податкової перевірки та не досліджувався у межах адміністративної справи.
Розглянувши клопотання ТОВ «АМС Плюс», Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 задовольнив клопотання про зупинення провадження у справі та на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив із того, що з урахуванням підстав заявленого позову предметом доказування у справі № 904/5021/25 є встановлення факту систематичної повної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди землі відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також встановлення факту часткової несплати (недоплати) орендних платежів та істотності такого порушення для застосування положень частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Суд зазначив, що питання нарахування та сплати ТОВ «АМС Плюс» орендної плати за спірну земельну ділянку, на які прокурор посилається як на доказ систематичного або істотного порушення відповідачем умов договору оренди землі, є предметом судового розгляду в межах справи № 160/18522/25.
Також суд дійшов висновку, що у межах адміністративної справи № 160/18522/25 встановлюються обставини, які безпосередньо впливають на оцінку доказів у справі № 904/5021/25, а тому до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі наявні підстави для зупинення провадження у господарській справі.
Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 про зупинення провадження у справі № 904/5021/25 є предметом апеляційного перегляду у даній справі.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи скаржника, заперечення відповідача та позицію Дніпровської міської ради, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, — до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, — до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Таким чином, зміст наведених норм свідчить про те, що зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України є обов`язком суду лише за наявності сукупності визначених процесуальним законом умов, а саме: існування іншої справи, яка розглядається судом; пов`язаності цієї справи зі справою, провадження у якій вирішується питання про зупинення; об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи; залежності вирішення спору від судового рішення в іншій справі.
При цьому сама по собі наявність іншого судового провадження, навіть якщо воно певним чином стосується схожих фактичних обставин або окремих доказів, не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі. Вирішальним є не формальний зв`язок між справами, а саме неможливість суду розглянути справу та встановити відповідні обставини без попереднього вирішення іншої справи.
Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням вчинення процесуальних дій у справі, яке допускається лише у випадках, прямо передбачених процесуальним законом. Таке зупинення не може використовуватись як спосіб очікування правової позиції в іншому процесі або як засіб відкладення оцінки доказів, якщо відповідні обставини можуть бути встановлені судом самостійно у межах наданої йому юрисдикції.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 звернула увагу, що провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього. Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти ситуацію, коли обставини, які розглядаються в іншій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно, зокрема через обмеженість юрисдикції, непідвідомчість відповідних питань, неможливість розгляду тотожної справи, черговість розгляду вимог або інші об`єктивні перешкоди.
У цій же постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.
Таким чином, для правильного застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд повинен не лише констатувати факт існування іншої справи, а й встановити, які саме обставини не можуть бути з`ясовані у межах справи, що розглядається; чому ці обставини мають вирішальне значення для розгляду спору; чому вони не можуть бути встановлені судом самостійно; у чому полягає залежність вирішення спору від судового рішення в іншій справі.
Місцевий господарський суд, зупиняючи провадження у справі № 904/5021/25, виходив із того, що питання нарахування та сплати ТОВ «АМС Плюс» орендної плати за спірну земельну ділянку, на які прокурор посилається як на доказ систематичного або істотного порушення відповідачем умов договору оренди землі, є предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 160/18522/25.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на надмірно широкому розумінні зв`язку між господарською та адміністративною справами та фактично ототожнює спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення зі спором щодо наявності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.
У справі № 904/5021/25 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.10.2007 та зобов`язання ТОВ «АМС Плюс» повернути земельну ділянку площею 10,5700 га, кадастровий номер 1210100000:03:149:0055.
Підставою позову визначено неналежне виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. Прокурор посилається на систематичну несплату відповідачем орендної плати, неподання податкових декларацій за відповідні періоди та наявність даних контролюючого органу щодо фактичної сплати або несплати орендних платежів.
Таким чином, у господарській справі предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням або невиконанням відповідачем договірного обов`язку зі сплати орендної плати, систематичністю такої несплати, її характером, періодом, обсягом, а також наявністю або відсутністю підстав для розірвання договору оренди землі відповідно до норм цивільного та земельного законодавства.
Натомість у справі № 160/18522/25 предметом розгляду є позов ТОВ «АМС Плюс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025.
Тобто адміністративна справа стосується правомірності індивідуального акта контролюючого органу, прийнятого за результатами документальної позапланової перевірки з питань повноти нарахування плати за землю за період з 2020 по 2024 роки, а не питання розірвання договору оренди землі, не питання припинення права користування земельною ділянкою та не питання повернення земельної ділянки орендодавцю.
У межах адміністративної справи суд перевіряє, чи правомірно контролюючий орган визначив податкові зобов`язання, чи правильно застосував ставку орендної плати, чи дотримався порядку прийняття податкового повідомлення-рішення та чи відповідає це рішення вимогам податкового законодавства.
Натомість у господарській справі суд має оцінити, чи виконував орендар обов`язок зі сплати орендної плати за договором оренди землі, чи мала місце повна або часткова несплата, чи була така несплата систематичною, чи може вона бути підставою для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Таким чином, адміністративна справа № 160/18522/25 і господарська справа № 904/5021/25 мають різні предмети доказування, різну правову природу спору, різні способи захисту та різні правові наслідки судового рішення.
Колегія суддів враховує, що певний фактичний зв`язок між цими справами існує, оскільки в обох справах згадується спірна земельна ділянка, орендна плата за її користування, акт податкової перевірки та податкове повідомлення-рішення. Однак такий зв`язок сам по собі не свідчить про наявність об`єктивної неможливості розгляду господарської справи до вирішення адміністративної справи.
Для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України необхідним є не будь-який зв`язок між справами, а такий зв`язок, за якого вирішення господарської справи є неможливим без попереднього встановлення в іншій справі певних фактів, які господарський суд не може встановити самостійно.
Матеріали справи не свідчать про існування таких обставин.
Господарський суд у межах своєї юрисдикції має процесуальні повноваження самостійно дослідити договір оренди землі, умови щодо розміру та строків сплати орендної плати, дані контролюючого органу, податкові декларації або відомості про їх неподання, платіжні документи, інформацію про фактичну сплату орендної плати, а також інші докази, подані сторонами на підтвердження або спростування обставин виконання договору.
Оцінка таких доказів належить саме до повноважень господарського суду при розгляді спору про розірвання договору оренди землі. При цьому господарський суд не позбавлений можливості оцінити як дані контролюючого органу, так і заперечення відповідача щодо правильності розрахунку сум орендної плати, розміру заборгованості чи значення цих обставин для вирішення спору.
Доводи відповідача про те, що прокурор обґрунтовує позов, зокрема, даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України та обставинами, пов`язаними з податковою перевіркою, не свідчать про неможливість розгляду господарської справи. Такі доводи стосуються належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, а отже мають оцінюватися судом під час розгляду справи по суті, а не бути підставою для зупинення провадження.
Колегія суддів зазначає, що наявність спору щодо правильності розрахунку податковим органом донарахованих сум орендної плати не виключає можливості господарського суду встановити фактичну поведінку сторони договору, зокрема факт сплати або несплати орендної плати у відповідні періоди.
Скасування або залишення в силі податкового повідомлення-рішення може впливати на оцінку окремих доказів, пов`язаних із розміром донарахованих податкових зобов`язань, однак не є тотожним встановленню факту належного або неналежного виконання орендарем договірного обов`язку зі сплати орендної плати.
Податкове повідомлення-рішення є актом індивідуальної дії контролюючого органу, яким визначаються податкові зобов`язання платника податків. Натомість спір про розірвання договору оренди землі стосується цивільно-правових та земельно-правових наслідків порушення умов договору оренди. Тому перевірка правомірності податкового повідомлення-рішення не охоплює повністю предмет доказування у господарській справі.
Колегія суддів також враховує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 160/18522/25 податкове повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025 було визнано протиправним та скасовано з мотивів неправильного розрахунку сум орендної плати, зокрема у зв`язку із застосуванням контролюючим органом відповідної ставки орендної плати.
Разом із тим із наведених обставин не вбачається, що адміністративним судом вирішувалось питання про наявність або відсутність підстав для розірвання договору оренди землі, про систематичність повної несплати орендної плати, про істотність порушення умов договору або про обов`язок відповідача повернути земельну ділянку орендодавцю.
Адміністративний суд не вирішує спір між орендодавцем та орендарем щодо розірвання договору оренди землі, не дає правової оцінки наявності підстав для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України та не застосовує наслідки, передбачені цивільним і земельним законодавством для порушення договору оренди землі.
Тому висновок суду про те, що питання нарахування та сплати орендної плати є предметом судового розгляду у справі № 160/18522/25, сам по собі не доводить об`єктивної неможливості розгляду справи № 904/5021/25.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що податкова перевірка, результати якої стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, охоплювала період з 01.01.2020 по 31.12.2024.
Водночас прокурор у господарській справі посилається також на обставини неподання декларацій та несплати орендної плати за період з січня 2025 року по 28.08.2025. Цей період не був предметом перевірки, не охоплюється податковим повідомленням-рішенням № 0125880701 від 10.03.2025 та не досліджувався у межах адміністративної справи № 160/18522/25.
Таким чином, навіть остаточне судове рішення у справі № 160/18522/25 не може встановити всі обставини, на які прокурор посилається у справі № 904/5021/25 як на підставу позову, зокрема щодо поведінки відповідача у 2025 році.
Ця обставина додатково свідчить про помилковість висновку суду щодо залежності розгляду господарської справи від результату адміністративної справи.
Колегія суддів враховує доводи ТОВ «АМС Плюс» про те, що донараховані податкові зобов`язання з орендної плати за землю не є узгодженими, а за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України за відповідачем обліковується податковий борг у сумі 1 426, 23 грн, яка, на думку відповідача, є незначною.
Разом із тим такі доводи стосуються суті спору про наявність або відсутність порушення договору, його розміру, характеру та значення для вирішення питання про розірвання договору оренди землі. Вказані доводи можуть бути предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті, однак вони не підтверджують неможливості такого розгляду.
Незгода відповідача з розрахунком прокурора або контролюючого органу, посилання на незначний розмір податкового боргу, а також заперечення щодо істотності порушення не є самостійними підставами для зупинення провадження. Навпаки, такі заперечення становлять предмет доказування і мають бути перевірені судом у межах розгляду спору по суті.
Колегія суддів також бере до уваги доводи відповідача про те, що у справі № 160/18522/25 суд досліджує правильність нарахування орендної плати за спірну земельну ділянку, а тому результати цієї справи мають значення для оцінки доказів у господарській справі.
Однак можливий вплив судового рішення в іншій справі на оцінку окремих доказів не є тотожним об`єктивній неможливості розгляду справи. Процесуальний закон не передбачає зупинення провадження у кожному випадку, коли інша справа може мати певне доказове або інформаційне значення. Для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України має існувати саме неможливість розгляду справи, а не доцільність очікування остаточного рішення в іншому процесі.
Суд не навів у оскаржуваній ухвалі переконливого обґрунтування того, чому господарський суд не може самостійно встановити факт сплати або несплати орендної плати, оцінити дані ДПС, дослідити документи щодо декларування та платежів, а також перевірити доводи відповідача про неправильність розрахунків.
Так само місцевий господарський суд не визначив, які саме обставини, що встановлюються у справі № 160/18522/25, матимуть преюдиційне значення для вирішення спору у справі № 904/5021/25, і чому без встановлення цих обставин господарський спір не може бути розглянутий.
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що преюдиційне значення мають саме встановлені судом обставини, а не правова оцінка цих обставин, і лише за умови набрання відповідним судовим рішенням законної сили та за наявності передбачених процесуальним законом умов.
У даному випадку суд не встановив, які саме фактичні обставини, що будуть встановлені у справі № 160/18522/25, не можуть бути встановлені у справі № 904/5021/25 та матимуть визначальне значення для вирішення господарського спору.
Крім того, рішення у справі № 160/18522/25 станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали не набрало законної сили, а тому не створювало преюдиційних наслідків для господарської справи. Разом із тим сама можливість виникнення у майбутньому певних преюдиційних обставин не звільняє господарський суд від обов`язку перевірити, чи дійсно без таких обставин розгляд справи є об`єктивно неможливим.
Колегія суддів також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, відповідно до яких підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є систематична, тобто неодноразова, повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата або недоплата орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, якщо таке порушення буде кваліфіковане судом як істотне.
З наведеного висновку Великої Палати Верховного Суду вбачається, що при вирішенні спору про розірвання договору оренди землі суд повинен дослідити характер порушення орендарем обов`язку зі сплати орендної плати: чи йдеться про систематичну повну несплату, чи про часткову несплату або недоплату, а також, залежно від встановлених обставин, вирішити питання про застосування пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України або частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Однак встановлення таких обставин належить до компетенції господарського суду при розгляді спору про розірвання договору оренди землі. Адміністративний суд у справі про скасування податкового повідомлення-рішення не вирішує питання про застосування пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України чи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України у відносинах між орендодавцем та орендарем.
Таким чином, посилання суду на те, що у господарській справі необхідно встановити факт систематичної повної несплати орендної плати або факт часткової несплати та істотність порушення, навпаки свідчить про необхідність розгляду справи по суті господарським судом, а не про наявність підстав для зупинення провадження до вирішення адміністративної справи.
Колегія суддів наголошує, що питання правомірності податкового повідомлення-рішення та питання наявності підстав для розірвання договору оренди землі не є тотожними. Встановлення неправильності податкового донарахування саме по собі не означає відсутності порушення умов договору оренди, так само як і наявність податкового повідомлення-рішення сама по собі не є безумовним доказом наявності підстав для розірвання договору.
Усі ці обставини мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Таким чином, саме суд під час розгляду справи по суті повинен оцінити докази, на які посилається прокурор, докази і заперечення відповідача, позицію Дніпровської міської ради, дані контролюючого органу, матеріали податкової перевірки, платіжні документи, відомості щодо подання або неподання декларацій, а також інші докази, які мають значення для вирішення спору.
Натомість оскаржуваною ухвалою суд фактично усунувся від оцінки таких доказів, обмежившись посиланням на наявність адміністративної справи та можливий вплив її результату на господарський спір.
Такий підхід не відповідає змісту пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не доводить існування саме об`єктивної неможливості розгляду справи.
Колегія суддів також враховує положення статті 2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України одними з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність.
Зупинення провадження у справі без наявності передбачених законом підстав суперечить завданню господарського судочинства щодо своєчасного вирішення спору та може призвести до невиправданого затягування судового розгляду.
У даній справі суд не встановив таких обставин, які б свідчили про неможливість продовження розгляду справи № 904/5021/25 без очікування остаточного рішення у справі № 160/18522/25.
Наявність апеляційного провадження у Третьому апеляційному адміністративному суді за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 також не змінює наведеного висновку.
Сам факт перегляду адміністративним судом апеляційної інстанції рішення у справі щодо податкового повідомлення-рішення не створює об`єктивної перешкоди для господарського суду встановити обставини виконання договору оренди землі, оцінити доводи сторін і вирішити спір у межах своєї юрисдикції.
Більше того, очікування остаточного рішення в адміністративній справі не усуває необхідності господарського суду самостійно оцінювати всі докази у справі № 904/5021/25, оскільки адміністративне судове рішення не вирішить питання про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Колегія суддів також враховує доводи Дніпровської міської ради, яка підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що для вирішення спору у справі № 904/5021/25 суду достатньо дослідити питання про те, чи підтверджується належними доказами систематична несплата відповідачем орендної плати у строки, визначені договором та чинним законодавством.
Такі доводи є обґрунтованими, оскільки саме встановлення факту виконання або невиконання орендарем договірного обов`язку, а також правова оцінка такого порушення в контексті підстав для розірвання договору оренди землі належать до предмета розгляду у даній господарській справі.
Доводи Дніпровської міської ради про те, що адміністративна справа № 160/18522/25 не охоплює період з січня 2025 року по 28.08.2025, також заслуговують на увагу, оскільки цей період є складовою фактичних підстав позову прокурора та не може бути встановлений судовим рішенням у справі № 160/18522/25.
Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на цій стадії апеляційного перегляду суд не вирішує питання про доведеність або недоведеність позовних вимог прокурора, не встановлює наявність або відсутність підстав для розірвання договору оренди землі, не визначає розмір заборгованості та не надає остаточної оцінки істотності порушення умов договору.
Предметом апеляційного перегляду є виключно законність та обґрунтованість ухвали про зупинення провадження у справі.
Тому висновки колегії суддів у цій постанові стосуються лише питання наявності або відсутності підстав для зупинення провадження у справі № 904/5021/25 на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
Оцінюючи оскаржувану ухвалу з точки зору її мотивованості, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України» сформульовано підхід, відповідно до якого принцип належного здійснення правосуддя передбачає обов`язок судів належним чином зазначати підстави, на яких ґрунтуються їх рішення. Хоча суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, рішення має містити належну відповідь на істотні, доречні та важливі доводи учасників справи.
У даному випадку оскаржувана ухвала не містить достатнього обґрунтування саме об`єктивної неможливості розгляду справи № 904/5021/25 до вирішення адміністративної справи № 160/18522/25.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам прокурора та Дніпровської міської ради про те, що адміністративна справа не охоплює всі періоди, на які посилається прокурор у господарській справі; не встановлює факту систематичної несплати орендної плати; не вирішує питання про істотність порушення договору оренди землі; не є спором про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.
Також суд першої інстанції не мотивував, чому наявні у господарській справі докази не можуть бути досліджені та оцінені самим господарським судом, а також чому саме адміністративне судове рішення має визначальне значення для вирішення спору.
Фактично місцевий господарський суд обмежився висновком про те, що питання нарахування та сплати орендної плати є предметом розгляду в адміністративній справі, проте не встановив, що розгляд господарської справи є об`єктивно неможливим без остаточного вирішення адміністративної справи.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково застосував пункт 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України та без достатніх правових підстав зупинив провадження у справі № 904/5021/25.
Доводи апеляційної скарги Дніпропетровської обласної прокуратури про відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи, різний предмет доказування у господарській та адміністративній справах, відсутність преюдиційного значення адміністративної справи для вирішення питання про розірвання договору оренди землі, а також можливість господарського суду самостійно дослідити та оцінити наявні у справі докази є обґрунтованими.
Доводи ТОВ «АМС Плюс» про законність зупинення провадження у справі зводяться переважно до посилання на те, що адміністративна справа стосується правильності нарахування орендної плати та податкового повідомлення-рішення, на дані якого посилається прокурор. Проте такі доводи не спростовують висновку про відсутність об`єктивної неможливості розгляду господарської справи.
Колегія суддів зазначає, що суд під час продовження розгляду справи не позбавлений можливості надати оцінку всім доказам і доводам сторін, у тому числі доводам відповідача щодо правильності розрахунків, розміру заборгованості, відсутності істотного порушення договору, значення рішення у справі № 160/18522/25 та інших обставин, які сторони вважатимуть суттєвими для вирішення спору.
Однак наведене має відбуватися в межах розгляду справи по суті, а не шляхом зупинення провадження за відсутності передбачених процесуальним законом підстав.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 904/5021/25, неправильно застосував положення пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України та не встановив об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення адміністративної справи № 160/18522/25, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа — направленню до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитись як такий, що вимагає від суду детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічний підхід викладений Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якого обсяг обґрунтування судового рішення може різнитися залежно від характеру рішення, а питання достатності мотивування оцінюється у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що учасникам справи надано належну відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості ухвали про зупинення провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про відсутність передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що сама по собі наявність адміністративної справи № 160/18522/25, у межах якої вирішується спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 0125880701 від 10.03.2025, не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду господарської справи № 904/5021/25 до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
Колегія суддів враховує, що предметом розгляду у справі № 904/5021/25 є вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення, тоді як у справі № 160/18522/25 вирішується питання правомірності індивідуального акта контролюючого органу, прийнятого за результатами податкової перевірки.
Питання правомірності податкового повідомлення-рішення, правильності застосування контролюючим органом ставки орендної плати та визначення донарахованих податкових зобов`язань не є тотожними питанню про наявність чи відсутність підстав для розірвання договору оренди землі внаслідок систематичної несплати орендної плати або істотного порушення умов договору.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарський суд має процесуальну можливість самостійно дослідити та оцінити докази, які мають значення для вирішення спору, зокрема умови договору оренди землі, відомості щодо декларування та сплати орендної плати, дані контролюючого органу, платіжні документи, заперечення відповідача щодо розміру заборгованості та інші докази, подані учасниками справи.
Також судом враховано, що адміністративна справа № 160/18522/25 охоплює період податкової перевірки з 2020 по 2024 роки, тоді як у господарській справі прокурор посилається також на обставини несплати орендної плати за період з січня 2025 року по 28.08.2025, який не був предметом податкової перевірки та не досліджується в межах адміністративної справи.
Доводи відповідача про те, що результати розгляду адміністративної справи можуть мати значення для оцінки окремих доказів у господарській справі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки можливий доказовий вплив іншої справи не є тотожним об`єктивній неможливості розгляду спору.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не встановив, які саме обставини не можуть бути з`ясовані господарським судом самостійно, не обґрунтував наявності преюдиційного значення адміністративної справи № 160/18522/25 для вирішення спору про розірвання договору оренди землі та фактично ототожнив спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення зі спором щодо виконання орендарем умов договору оренди землі.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме з неправильним застосуванням пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, без належного встановлення об`єктивної неможливості розгляду справи № 904/5021/25 до вирішення адміністративної справи № 160/18522/25.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 — скасуванню, а справа — направленню до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 75, 76– 79, 86, 129, 227, 229, 236, 269, 270, 271, 273, 274, 275, 280, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/5021/25 про зупинення провадження у справі – скасувати.
Справу № 904/5021/25 направити до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя  Г.В. Левшина