ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова) 

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 759/11754/23
провадження № 61-14589 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Войтенка Ігоря Васильовича, 
про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 - адвоката Кир`ян Дар`ї Ігорівни, на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року та ОСОБА_2 
на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , 
в якому просила суд стягнути з останнього на свою користь борг 
у розмірі 535 000,00 доларів США.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь громадянки США ОСОБА_1 борг у розмірі 535 000,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 
на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 420,00 грн.
На виконання вищевказаного рішення суду видано відповідні виконавчі листи 
та відкрито виконавчі провадження (№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2).
20 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір 
про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор - 
ОСОБА_1 , передає у власність новому кредитору - ОСОБА_2 , а новий кредитор приймає у власність права вимоги до ОСОБА_3 на суму 535 000,00 доларів США та 13 420,00 грн, які підтверджені та встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року у справі № 759/11754/23.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року замінено вибулого стягувача - ОСОБА_1 , на правонаступника - ОСОБА_2 , 
у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 щодо стягнення 
з ОСОБА_3 боргу у розмірі 535 000,00 доларів США та судового збору 
у розмірі 13 420,00 грн.
У червні 2024 року представник особи, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_4 , - адвокат Войтенко І. В., подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просив суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною закрито на підставі пункту 3 
частини першої статі 362 ЦПК України, у зв`язку з тим, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника не вирішувалося.
Постановою Верховного Суду від 19 березня 2025 року скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року та передано справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-17672св24).
Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Войтенка І. В., задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 20 130,00 грн).
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Войтенка І. В., про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані 
із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 63 200,00 грн. Виправлено описку у мотивувальній та резолютивній частинах постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, вирішено вважати написаним правильно: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір 
за подання апеляційної скарги у розмірі 20 130,00 грн» замість: «Стягнути 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 20 130,00 грн».
Постановою Верховного Суду від 06 травня 2026 року касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кир`ян Д. І., та ОСОБА_2 залишено 
без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року та додаткової постанови Київського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2025 року у частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат.
У вищевказаній постанові Верховного Суду вказано про те, що у відзивах 
на касаційні скарги зазначено, що ОСОБА_4 понесла витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції, вказано їхній орієнтовний розмір (45 000,00 грн). При цьому вказано, що докази понесення цих витрат буде надано у визначений процесуальним законом спосіб (частина восьма статті 141 ЦПК України). Тому розподіл витрат на правничу допомогу за розгляд справи 
у Верховному Суду не здійснювався.
У травні 2026 рокудо Верховного Суду надійшла заява представника 
ОСОБА_4 - адвоката Войтенка І. В., про ухвалення додаткової постанови, в якій представник ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_1 , на її користь 45 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 
які було понесено у суді касаційної інстанції.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати 
на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю 
або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва 
та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних 
із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, 
що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 
частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат 
на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами 
(стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору 
та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані 
з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи 
або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані 
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати 
на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом 
із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката 
за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги 
на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом 
на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат 
на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи 
та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом 
на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу 
за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі 
№ 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом 
у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження 
№ 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження 
№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження 
№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження 
№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження 
№ 61-3157св21) та інших.
Указана судова практика Верховного Суду є незмінною.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд ураховує, що ОСОБА_4 (особа, яка подала апеляційну скаргу) зазначала про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, 
які понесено у Верховному Суді, у відзивах на касаційні скарги. Тобто про факт понесення витрат на правничу допомогу та про орієнтовний їх розмір (45 000,00 грн)
ОСОБА_4 зазначила відповідно до вимог процесуального закону. 
До відзивів додано, разом із іншим, копію ордера на надання правничої допомоги.
Верховний Суд ураховує, що адвокат Войтенко І. В. надавав ОСОБА_4 правничу допомогу при розгляді даної справи, зокрема у суді касаційної інстанції, 
що підтверджено належними та допустимими доказами.
Постановою Верховного Суду від 06 травня 2026 року касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кир`ян Д. І., та ОСОБА_2 залишено 
без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 
2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 
2025 року залишено без змін. Тобто ОСОБА_4 фактично виграла справу.
Заява про ухвалення додаткового судового рішення надійшла до Верховного Суду 
у 18 травня 2026 року, тобто у визначені процесуальним законом строки, так як 
надання загального доступу постанови Верховного Суду від 06 травня 2026 року 
у Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено 11 травня 2026 року, 
а надіслано вищевказане судове рішення ОСОБА_4 у її електронний кабінет 12 травня 2026 року, що спростовує посилання представника ОСОБА_2 - адвоката Кир`ян Д. І., про порушення процесуальних строків подання відповідної заяви.
В указаній заяві представник ОСОБА_4 підтвердив, що остання понесла витрати на правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 45 000,00 грн. 
До заяви додано наступні докази: копію акту прийому-передачі виконаних робіт, копію договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги, копію звіту про виконану роботу.
Розмір витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_4 у суді касаційної інстанції, погоджено клієнтом та адвокатом в указаних вище документах.
Зокрема, у додатковій угоді до договору про надання правової допомоги сторони погодили розрахунок винагороди адвоката. 
В акті прийому-передачі виконаних робіт зазначено детальний перелік послуг, 
які адвокат надав, а клієнт прийняв, а також указано їхню загальну вартість (45 000,00 грн). Зазначено, що гонорар адвоката складає 45 000,00 грн і підлягає сплаті протягом 30 днів із моменту підписання акту. Клієнт підтвердив, що послуги надані адвокатом своєчасно, у нього відсутні нарікання щодо їх якості та обсягу. Аналогічна інформація щодо переліку наданих адвокатом послуг викладена у звіті про виконану роботу, який є додатком до акту прийому-передачі виконаних робіт.
Заява про ухвалення додаткової постанови та докази були направлені, зокрема позивачу, до зареєстрованого електронного кабінету. 
Верховний Суд ураховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат 
має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання 
є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, 
що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді касаційної інстанції.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою 
№ 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції 
суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи 
та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, Верховний Суд ураховує, що у травні 2026 року представник 
ОСОБА_2 - адвокат Кир`ян Д. І., подала до Верховного Суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якому викладено, у тому числі, доводи щодо незгоди із заявленим розміром витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції, а також наданими на його підтвердження доказами. 
У червні 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кир`ян Д. І., подала 
до Верховного Суду додаткові пояснення, в яких викладено аргументи щодо незгоди з доказами, доданими до заяви про ухвалення додаткової постанови, 
які підтверджують розмір витрат на правничу допомогу, які понесла 
ОСОБА_4 у суді касаційної інстанції.
Представника ОСОБА_4 - адвокат Войтенко І. В., у червні 2026 року подав до Верховного Суду заяву, в якій викладено заперечення проти вищевказаних додаткових пояснень, які просить залишити без розгляду.
Верховний Суд частково погоджується з доводами цієї заяви, проте вважає, 
що підстав повністю відмовляти у стягненні витрат на правничу допомогу немає. У заяві представника ОСОБА_4 - адвоката Войтенка І. В., про ухвалення додаткової постанови наведені мотиви, додано детальний звіт про виконану роботу, дубльованих процесуальний дій немає. 
З урахуванням наведеного, поданих учасниками справи заяв і клопотань, а також висновків Верховного Суду, зроблених за результатом розгляду касаційної скарги 
у постанові від 06 травня 2026 року, та зазначених вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду, витрати на правничу допомогу, понесені 
ОСОБА_4 у суді касаційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_2 
у загальному розмірі 30 000,00 грн.
Такі висновки узгоджуються зі сталою судовою практикою Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
При цьому суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року 
у справі № 466/4361/20, провадження № 61-360св24).
Отже, Верховний Суд, з урахуванням наведеного, вважає за можливе частково задовольнити заяву представника ОСОБА_4 та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 
30 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частини друга, третя статті 270 ЦПК України).
Керуючись статтями 137, 141, 270, 271, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Войтенка Ігоря Васильовича, про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції, у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк