ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

28 квітня 2026 року 

м. Київ
справа № 158/1476/25
провадження № 61-1785св26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_3 (відповідач за зустрічним позовом),
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук Ірина Володимирівна, державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Лариса Василівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький Олександр Миколайович, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук Ірина Володимирівна, державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Лариса Василівна, про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук Ірина Володимирівна, державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Лариса Василівна, про усунення від спадкування.
Історія справи
1. У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В., державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Л. В., про визнання правочинів недійсними.
2. У червні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В., державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Л. В., про припинення права власності та стягнення грошової компенсації.
3. Крім того, у червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В., державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Л. В., про усунення від спадкування, обґрунтовуючи його тим, що його матір ОСОБА_4 на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2018 року визнана недієздатною у зв`язку з наявністю у неї хвороби, яка частково позбавляла її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
4. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2025 року прийнято зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об`єднано вимоги за зустрічними позовами в одне провадження з первісним позовом.
5. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 11 листопада 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
6. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 11 листопада 2025 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.
7. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом 
від 31 січня 2022 року, видане державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Єрмолай Л. В. за реєстровим № 1-67 на ім`я ОСОБА_2 .
8. Скасовано рішення № 63667166 від 10 травня 2022 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 .
9. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 12 липня 2022 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І. В. за реєстровим № 1743.
10. Скасовано рішення № 64151924 від 12 липня 2022 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 .
11. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
12. Постановою Волинського апеляційного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - Терлецького О. М. залишено без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2025 року - без змін.
13. Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2026року касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький О. М., задоволено частково.
14. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 11 листопада 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 08 січня 2026 року у частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, скасування рішень про державну реєстрацію права власності скасувано і ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. 
15. Скасовано рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 11 листопада 2025 року в частині стягнення в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 875, 84 грн, по 1 937, 92 грн з кожного. 
16. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 11 листопада 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 08 січня 2026 року у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення від спадкування залишено без змін.
17. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу судових витрат, понесених у суді апеляційної та касаційної інстанцій, судовий збір у розмірі 12 402,69 грн.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення
18. 09 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький О. М., про ухвалення додаткового судового рішення у справі, в якій він вказує, що у пункті 6 прохальної частини касаційної скарги містилося клопотання про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на підставі документів, поданих у п`ятиденний строк після прийняття рішення по суті спору.
19. З урахуванням заявленого попереднього розрахунку судових витрат, часткового задоволення касаційної скарги, сум судових зборів, вважає справедливим заявити до стягнення витрат на правничу допомогу лише частково від попереднього розрахунку, а саме: витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в якості гонорару успіху у розмірі 20 000,00 грн; витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн; витрат на правову допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.
20. Також ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький О. М., просить поновити йому строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення на підтвердження понесення судових витрат, оскільки постанова Верховного Суду від 01 квітня 2026 рокунадійшла до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» 08 квітня 2026 року, про що свідчить картка руху документа.
21. Заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового судового рішення не надходили.
Позиція Верховного Суду
22. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 Цивільного процесуального кодексу України).
23. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
24. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
25. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький О. М., про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2  під час розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.
26. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
27. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
28. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
29. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
30. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
31. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й струмування від подання безпідставних позовів.
32. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
33. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
34. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
35. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
36. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
37. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
38. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
39. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
40. Правничу допомогу під час розгляду справи № 158/1476/25 у суді першої, апеляційної та касаційної інстанційОСОБА_2 надавав адвокат Терлецький О. М., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 247 від 28 лютого 2023 року, додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 11 червня 2025 року та ордеру від 28 лютого 2023 року № 1049633. 
41. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат - 
Терлецький О. М., порушував клопотання про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на підставі документів, поданих у п`ятиденний строк після прийняття рішення по суті спору.
42. 09 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький О. М., про стягнення витрат на правничу допомогу в якості гонорару успіху у розмірі 20 000,00 грн, витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн та витрати на правову допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн. 
43. До заяви про ухвалення додаткового судового рішення, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Терлецьким О. М., долучено: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28 лютого 2023 року № 1049633; додаткову угоду від 11 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 247 від 28 лютого 2023 року (копія якого наявна в матеріалах справи); акт від 09 квітня 2026 року про надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 18 від 09 грудня 2025 року (за апеляцію) у розмірі 10 000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 19 від 11 грудня 2025 року (за апеляцію) у розмірі 4 000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 57 від 09 квітня 2026 року (за касацію) у розмірі 10 000 грн. 
44. Відповідно до акту про надання послуг згідно з додатковою угодою 
від 11 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги 
№ 247 від 28 лютого 2023 року, гонорар успіху сторони визначили у розмірі - 20 000 грн; вартість наданих послуг адвоката у суді апеляційної інстанції із розрахунку 12 робочих годин (1 година = 1 000 грн), з яких 10 робочих годин було витрачено на підготовку апеляційної скарги, 2 години для забезпечення участі адвоката у суді апеляційної інстанції, склала 12 000 грн; вартість наданих послуг за підготовку та складення касаційної скарги з розрахунку 10 робочих годин склала - 10 000 грн. 
45. Тобто стороною заявника визначено розмір витрат на надання правничої допомоги у сумі 42 000 грн (гонорар успіху, за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій).
46. Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
47. Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
48. Відповідно до частин першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
49. Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
50. Враховуючи, що копію постанови Верховного Суду від 01 квітня 2026 року заявник отримав 08 квітня 2026 року, а заява про ухвалення додаткового рішення у справі з доказами понесення судових витрат подана 09 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд», колегія суддів вважає, що наявні підстави для поновлення ОСОБА_2 встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України процесуального строку. 
51. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану    ОСОБА_2 під час розгляду цієї справи на стадії апеляційного та касаційного перегляду справи (доказів понесення судових витрат на правову допомогу у суді першої інстанції заявник не надав), колегія суддів враховує наступне.
52. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
53. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі 
№ 904/4507/18).
54. Верховний Суд нагадує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
55. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
56. Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи.
57. Тому суд незалежно від наявності клопотання іншої сторони про зменшення судових витрат, які підлягають до розподілу, має право застосувати передбачені в частині третій статті 141 ЦПК України критерії та оцінити обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, в питанні пропорційності їх розміру порівняно з предметом спору, значення справи для сторін та їх процесуальної поведінки.
58. Зокрема, Верховний Суд враховує, що у договорі про надання правничої допомоги від 28 лютого 2023 року вартістю послуг розраховується, виходячи з розрахунку 500 грн за годину роботи, разом з тим, в акті про надання послуг від 09 квітня 2026 року - 1 000 грн за робочу годину. З матеріалів касаційного провадження простежується, що правнича допомога, надана адвокатом Терлецьким О. М., полягала у складанні та поданні касаційної скарги.
59. Разом з тим розмір гонорару успіху визначений сторонами добровільно після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у цій справі.
60. Враховуючи складність справи, характер наданих послуг та їх реальність й необхідність, часткове задоволення касаційної скарги, безпідставність зустрічних позовних вимог, а також критерії розумності та обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодуванню на користь заявника підлягають витрати на професійну правничу допомогу під час перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу під час перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції у розмірі 2 000 грн, а разом 5 000 грн. 
61. З огляду на наведене, заява  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Поновити ОСОБА_2  строк для подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.
2. Заяву  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Терлецький Олександр Миколайович, про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
3. Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили 
з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович