ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2026 Справа № 914/703/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Никон О.З., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлень сторін
справу №914/703/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стор Фуд Дистриб`юшин», с. Ставище Київської області 
до відповідача: Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД», м. Львів
про стягнення 184 969,49 грн

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Стор Фуд Дистриб`юшин» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД» про стягнення 184 969, 49 грн заборгованості за неналежне виконання договору поставки № 1006/19/ПФ від 10 червня 2019 року.
Хід розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.
Сторони повідомлялись про відкриття провадження шляхом направлення копії ухвал в їх електронний кабінет та отримали таку 17.03.2026.
Аргументи сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач належно виконав зобов`язання з поставки відповідачу товару за договором поставки №1006/19/ПФ від 10.06.2019, а відповідач порушив умови договору та допустив заборгованість на суму 148 543, 70 грн. 
Також позивач просив стягнути з відповідача 15 391, 57 грн – пені, 3 139, 79 грн – інфляційних втрат, 3 040, 06 грн – 3 % річних та 14 854, 37 грн – штрафу.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.
Обставини справи.
10 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стор Фуд Дистриб`юшн» (надалі - Постачальник) та Приватне підприємство «ПРАЙМ ФУД» (надалі - Покупець) уклали договір поставки №1006/19/ПФ, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник продає Покупцю товар – продукти харчування, що реалізуються під торговими марками: всі ТМ (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар. 
Асортимент, кількість визначається кожний раз на підставі узгоджених з Постачальником замовлень Покупця (пункт 2.1 договору).
Згідно з пунктом 6.5 договору Покупець зобов`язаний здійснити розрахунок за Товар у національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника впродовж 30 календарних днів з моменту передачі Товару. 
Відповідно до пункту 7.2 договору в разі несвоєчасної оплати Покупцем поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості несплаченого Товару за кожен день прострочення.
Також у пункті 7.2 сторони погодили, що в разі затримки розрахунків більш ніж на 30 календарних днів Покупець сплачує додатковий штраф у розмірі 10% від суми прострочення. 
28.05.2025 позивач здійснив поставку Товару на суму 157 905, 54 грн, що підтверджено видатковою накладною №4096 та товаро - транспортною накладною № 4096 від 28.05.2025.
У акті звіряння взаємних розрахунків відображено здійснену відповідачем 13.08.2025 оплату на суму 50 000, 00 грн, з яких в рахунок погашення заборгованості по поставці від 28.05.2025 позивач зарахував 9 361,84 грн.
Тобто неоплаченими залишились 148 543, 70 грн.
25.12.2025 позивач надіслав відповідачу претензію № 12/12/25 від 12.12.2025, у якій просив оплатити борг за поставлений товар у повному обсязі, а саме, на суму 148 543,70 грн впродовж 5 банківських днів на рахунок постачальника.
Відповідач отримав дану претензію 30.12.2025, однак жодної відповіді не надав та станом на дату подачі позовної заяви до суду (02.03.2026) борг за поставку товару так і не оплатив.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 184 969, 49 грн, з яких: 148 543, 70 грн – сума основного боргу, 15 391, 57 грн – пеня, 14 854, 37 грн – штраф, 3 139, 79 грн – інфляційні втрати та 3 040, 06 грн – 3 % річних.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
10.06.2019 сторони у справі уклали договір поставки №1006/19/ПФ.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
У частині 1 статті 692 Цивільного кодексу України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
28.05.2026 позивач поставив товар відповідачу, що підтверджено наявними у матеріалах справи видатковою накладною та ТТН №4096 від 28.05.2026, які містять підписи та печатки обох сторін договору та не містять жодних зауважень. 
Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Сторони у пункті 6.5 договору погодили строк оплати товару - 30 календарних днів з моменту його передачі. 
Відповідач 13.08.2025 оплатив позивачу 50 000, 00 грн, з яких 9 361, 84 грн останній зарахував в рахунок погашення боргу по спірній накладній від 28.05.2025.
Тобто відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати поставленого товару в повному обсязі, а неоплаченою залишилась заборгованість на суму 148 543, 70 грн.
Позивач з метою досудового врегулювання надсилав відповідачу претензію від 12.12.2025 з вимогою сплатити заборгованість на суму 148 543, 70 грн, проте відповідач на дану претензію жодної відповіді не надав та основний борг не сплатив.
Оскільки позивач довів факт здійснення ним зобов`язань відповідно до договору, а відповідач ніяк не спростував факт наявності у нього заборгованості перед позивачем, суд вважає, що заявлені до стягнення 148 543, 70 грн основного боргу підлягають задоволенню.
Щодо стягнення штрафу та пені.
Позивач заявив до стягнення 14 854, 37 грн штрафу та 15 391, 57 грн пені.
У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Позивач нарахував відповідачу згідно п.7.2 договору 15 391, 57 грн пені з 28.08.2025 по 27.12.2025 на суму заборгованості – 148 543, 70 грн, тобто в межах шестимісячного строку нарахування та з урахуванням часткової оплати. 
Перевіривши розрахунки пені та штрафу суд встановив, що такі розраховані правильно, тому заявлені до стягнення 15 391, 57 грн – пені та 14 854, 37 грн – штрафу підлягають задоволенню. 
Щодо нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
Також позивач нарахував відповідачу 3 040, 06 грн 3% річних та 3 139, 79 грн інфляційних втрат.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 27.06.2025 по 02.03.2026.
Інфляційні втрати позивач нарахував відповідачу з урахуванням індексу інфляції з липня 2025 року по січень 2026 року. 
Суд перевіривши розрахунки встановив, що такі є правильними та підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 184 969, 49 грн, з яких: 148 543, 70 грн – сума основного боргу, 15 391, 57 грн – пеня, 14 854, 37 грн – штраф, 3 139, 79 грн – інфляційні втрати та 3 040, 06 грн – 3 % річних.
Щодо судового збору.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД» (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Васильківського 10, квартира 5, ідент. код 42417527) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стор Фуд Дистриб`юшн» (місцезнаходження: 09401, Київська область, Білоцерківський район, с. Ставище, вул. Цимбала С., 8/1, ідент. код: 36405099) 184 969, 49 грн, з яких: 148 543, 70 грн – сума основного боргу, 15 391, 57 грн – пеня, 14 854, 37 грн – штраф, 3 139, 79 грн – інфляційні втрати та 3 040, 06 грн – 3 % річних та 3 328, 00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.