номер провадження справи 3/8/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 Справа №908/196/26
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
за участю секретаря судового засідання - Данилейко К.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу:
за позовом: заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (вул. Фанатська, 14, м. Запоріжжя, 69006) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:
позивач: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (просп. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105; ідентифікаційний код юридичної особи 37573068);
до відповідача: Приватного підприємства «ЕЛІТСТРОЙ» (вул. Дудикіна, буд. 9А, м. Запоріжжя, ідентифікаційний код юридичної особи 34563887)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ГРАДПРОЕКТ» (вул. Зелінського, буд.3, м. Запоріжжя, 69037, ідентифікаційний код 20504731)
про повернення майна,

за участю представників учасників справи:
прокурор: Якушева Яна Анатоліївна (в залі суду), службове посвідчення №075809 від 01.03.2023, наказ №2124к від 27.10.2020;
від позивача: Голосова Стефанія Ігорівна (в залі суду), посвідчення №1929 від 26.05.2025, довіреність №02/01/01-10 від 02.01.2026;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: Золотько Олена Іванівна (в залі суду), довіреність №45 від 07.01.2026.

РУХ СПРАВИ.
27.01.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява керівника заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: позивача - Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, до відповідача - Приватного підприємства «ЕЛІСТРОЙ» (скорочене найменування - ПП «ЕЛІТСТРОЙ»), про зобов`язання відповідача повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради за участі Комунального підприємства «Градпроект» нежитлове приміщення ХІІІ першого поверху (літ. А-5) загальною площею 89,6 кв.м, яке розташоване в будинку №9а по вул. Дудикіна у м. Запоріжжі, за актом приймання-передачі.
Прокурор просить стягнути з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (адреса місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Фанатська, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.01.2026 29 розрахунковий рахунок: UA438201720343180001000000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ЄДРПОУ 02909973, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2026 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 2662,40 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 справу №908/196/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі №908/196/26; присвоєно справі номер провадження 3/8/26; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 25.02.2026 о 10:00 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ГРАДПРОЕКТ» (вул. Зелінського, буд.3, м. Запоріжжя, 69037, ідентифікаційний код 20504731).
25.02.2026 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкладено підготовче засідання до 31.03.2026 о 10:00 год.
Ухвалою суду від 31.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2026 об 10:00 год.
21.04.2026 від представника третьої особи - КП «ГРАДПРОЕКТ», до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Ухвалою суду від 21.04.2026 розгляд справи відкладено до 04.05.2026 о 10:00 год.
У судовому засіданні 04.05.2026 технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Прокурор в судовому засіданні підтримала позов повністю, просила позовні вимоги задовольнити.
Представник позивача (Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради) в судовому засіданні підтримала позов повністю, просила позовні вимоги прокурора задовольнити повністю.
Представник третьої особи в судовому засіданні надала усні пояснення щодо предмету спору.
Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з`явилися, про причини своєї неявки суд завчасно не повідомив. Жодних заяв та клопотань до суду не надав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Стосовно відповідача судом до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних, з якого вбачається осіб-підприємців , що місцезнаходженням відповідача є: вул. Дудикіна, буд. 9А, м. Запоріжжя.
Копію ухвали суду від 02.02.2026 про відкриття провадження у справі №908/196/26, копії ухвал суду від 25.02.2026, від 31.03.2026 були направлені на поштову адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Всі вказані поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».
Ухвала суду від 21.04.2026 була направлена на поштову адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та на час розгляду справи доставлена до поштового відділення відповідача, проте відповідачем не отримана.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Також, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Запорізької області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву, так і доказів виконання зобов`язання, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, за відсутністю відповідача.
У судовому засіданні 04.05.2026 судом безпосередньо досліджені докази, які наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 04.05.2026 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА.
У позовній заяві прокурор зазначив, що між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (далі Орендодавець, Управління) в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, начальника управління житлового господарства міської ради Крещука М.О., Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно експлуатаційне житлове об`єднання №7» (далі - Балансоутримувач, КП «ВРЕЖО» №7), в особі начальника Жарова А.Ф. з одного боку та приватним підприємцем Кумцем С.В. (далі - Орендар) 03.12.2002 укладено договір оренди нерухомого майна №296/7 щодо нежитлового приміщення загальною площею 88,96 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 9а.
Додатковою угодою від 08.04.2015 у договорі оренди від 03.12.2002 №226/7 змінено сторону Орендаря з приватного підприємця Кумця С.В. на Приватне підприємство «ЕЛІТСТРОЙ».
Строк дії договору №296/7 від 03.12.2002 закінчився 27.09.2021.
ПП «Елітстрой», у порушення вимог законодавства та умов Договору оренди, попри закінчення строку його дії ще у вересні 2021 року, не виконує обов`язок щодо повернення орендованого майна (нежитлове приміщення ХІІІ (літ. -А-5), площею 89,6 кв.м, розташоване у м. Запоріжжя по вул. Дудикіна, буд. 9а) Орендодавцю та продовжує неправомірно користуватися ним.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач (Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради) подав пояснення у справі, в яких зазначив, що ПП «Елітстрой», у порушення вимог законодавства та умов Договору оренди, попри закінчення строку його дії ще у вересні 2021 року, не виконує обов`язок щодо повернення орендованого майна (нежитлового приміщення ХІІІ (літ.-А-5) площею 89,6 кв.м, яке розташоване у м. Запоріжжя по вул. Дудикіна, буд. 9а) Орендодавцю та продовжує неправомірно користуватися ним.
Просить задовольнити позов Дніпровської окружної прокуратури.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач відзив на позов не надав.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЯСНЕНЬ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ. 
Третя особа (КП «ГРАДПРОЕКТ») письмових пояснень щодо позову не надала. 
Представник третьої особи в судовому засідання надала усні пояснення щодо суті спору, в яких вказала, що проти заявлених позовних вимог про повернення спірного нежитлового приміщення до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради за участі Комунального підприємства «Градпроект» в цілому не заперечує. Проте просить суд врахувати, що заявлена позовна вимога є неповноцінним способом захисту, оскільки не включає в себе, окрім вимоги про повернення нежитлового приміщення, ще й вимоги про звільнення приміщення від речей та майна орендаря, що в майбутньому може ускладнити виконання рішення суду.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є вимоги прокурора про виселення орендаря з нежитлового приміщення.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір, на який строк, чи було передано майно в оренду), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи було повернуто майно після закінчення строку дії договору оренди), які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (далі Орендодавець, Управління) в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, начальника управління житлового господарства міської ради Крещука М.О., Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (далі - Балансоутримувач, КП «ВРЕЖО» №7), в особі начальника Жарова А.Ф. з одного боку та приватним підприємцем Кумцем С.В. (далі - Орендар) 03.12.2002 укладено договір оренди нерухомого майна №296/7 (далі - Договір оренди).
Згідно з п. 1.1 Договору оренди Орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 03.12.2002 №379/10 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 88, 6 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 9а, що значиться на балансі КП «ВРЕЖО №7». Дане нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі п`яти поверхового житлового будинку відповідно до плану з інвентарної справи, доданого до експертної оцінки.
Відповідно до п. 1.2 Договору оренди приміщення передається в оренду для розміщення магазину продовольчих товарів.
Пунктом 2.1 Договору оренди встановлено, що вступ Орендаря у користування житловим приміщенням настає одночасно з підписанням Договору та Акту прийому - передачі вказаного нежитлового приміщення, підписаного Балансоутримувачем. Строк дії Договору оренди згідно з п. 11.1 становив з 03.12.2002 по 03.12.2007.
Згідно з п. 11.2, 11.10 Договору оренди зміни і доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом строку, встановленого діючим законодавством України. Доповнення і зміни до договору оформлюються в письмовій формі і становлять невід`ємну частину цього Договору.
Згідно з актом прийому - передачі орендованого майна Балансоутримувач в особі начальника КП «ВРЕЖО №7» передав, а Орендар прийняв приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 9а.
У подальшому, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.12.2007 №547/7 строк дії договору оренди від 03.12.2002 №226/7 продовжено на 3 роки. Зі змісту рішення вбачається, що лист щодо продовження строку дії договору оренди був наданий 18.09.2007.
На виконання зазначеного рішення 23.01.2008 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО» №7 та приватним підприємцем Кумцем С.В. була укладена додаткова угода до договору оренди в частині продовження строку його дії до 27.12.2010.
У подальшому, 28.09.2010 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» та приватним підприємцем Кумцем С.В. була укладена додаткова угода до договору оренди в частині продовження строку його дії до 27.12.2012.
Додатковою угодою до договору оренди на підставі рішень Запорізької міської ради від 18.02.2011 №6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради та її виконавчих органів», від 06.04.2011 №20 «Про передачу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради окремих повноважень щодо управління об`єктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» та від 27.01.2011 №35/1 «Про проведення інвентаризації та передачу основних засобів і матеріальних ресурсів в господарське відання Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №9» у договорі оренди від 03.12.2002 №226/7 змінено з 01.06.2011 сторону Орендодавця з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та сторону Балансоутримувача з Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» на Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №9».
27.03.2013 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» та приватним підприємцем Кумцем С.В. була укладена додаткова угода до договору оренди в частині продовження строку його дії до 27.11.2015.
Окрім цього, додатковою угодою від 08.04.2015 у договорі оренди від 03.12.2002 №226/7 змінено сторону Орендаря з приватного підприємця Кумця С.В. на Приватне підприємство «ЕЛІТСТРОЙ».
Листом Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 24.02.2016 №0878/01/01-07, направленим на адресу ПП «Елітстрой», повідомлено про продовження договору оренди від 03.12.2002 №226/7 до 27.10.2018 на підставі п. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору.
Додатковою угодою від 12.03.2018 договір оренди від 03.12.2002 №226/7 викладено у новій редакції. Зокрема, згідно з п. п. 1.1, 1.2 Орендодавець, Балансоутримувач на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 03.12.2002 №379/10 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно - нежитлове приміщення ХІІІ першого поверху (літ. А-5) загальною площею 89,6 кв.м по вул. Дудикіна, 9-А, у м. Запоріжжя, що перебуває у господарському віданні комунального підприємства «ВРЕЖО №7», вартість якого визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про вартість 324 856,00 грн без ПДВ станом на 30.09.2018. Майно використовується Орендарем на правах оренди для розміщення магазину продовольчих товарів крім товарів підакцизної групи на площі 68,6 кв.м, продаж алкогольних і тютюнових виробів на площі 20,0 кв.м та розміщення терміналу на площі 1,0 кв.м.
Згідно з п. п. 2.4, 2.5 у разі закінчення строку дії цього Договору або його дострокового розірвання Орендар передає комунальне майно Орендодавцю, Балансоутримувачу одночасно із підписанням Акту приймання-передачі вказаного майна у 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинними нормативно-правовими актами з цього питання. Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні за Договором. Відповідно до п. 5.12 Орендар зобов`язується у разі припинення, додаткового розірвання його Договору повернути Орендодавцю, Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на час його передачі в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.
Пунктом 11.1 Додаткової угоди передбачено, що договір діє 2 роки та 11 місяців з 27.10.2018 до 27.09.2021.
Разом із цим, згідно з п. 11.7 Додаткової угоди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін при умові виконання п. 5.15 Договору, на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Відповідно до п. 5.15 Договору, у разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка орендованого майна була зроблена більш як три роки тому, для продовження Договору оренди провадиться нова оцінка орендованого майна у встановленому нормативно - правовому порядку.
Так, оцінка вартості орендованого майна, а саме: нежитлового приміщення ХІІІ першого поверху (літера А-5) загальною площею 89,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 9а, станом на 30.09.2018 становила 324 856 грн та була здійснена на замовлення Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.
У подальшому, 01.10.2019 між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» та ПП «Елітстрой» була укладена додаткова угода до договору оренди від 03.12.2002 №226/7 в частині викладення п. 3.4 Договору щодо розрахунку та спрямування орендної плати у новій редакції.
Листом Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 07.05.2021 №2372, направленим на адресу ПП «Елітстрой», повідомлено про закінчення 27.09.2021 строку дії договору оренди від 03.12.2002 №226/7 та необхідності надання Орендарем у разі наміру продовження договору: довідки про наявність/відсутність заборгованості зі сплати орендної плати за останній рік, акту звірки взаємних розрахунків з постачальниками комунальних послуг за останній рік; договору страхування об`єкту оренди за останні три роки; документів, що підтверджують своєчасність сплати страхових внесків до договорів страхування орендованого майна; документів, що підтверджують виконання протипожежних заходів на об`єкти оренди; документів, що підтверджують здійснення орендарем капітального ремонту, реконструкції або невід`ємних поліпшень об`єкта; незалежної оцінки об`єкта. Одночасно повідомлено, що продовження договорів оренди згідно з ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» здійснюється за результатами проведення аукціону в електронній формі, через що необхідно пройти процедуру реєстрації на вебпорталі одного з електронних майданчиків відповідно до п. п. 48-49 Порядку.
На зазначений лист ПП «Елітстрой» 11.06.2021 на адресу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради було направлено письмове паперове повідомлення про намір продовжити договір оренди від 03.12.2002 №226/7 на строк 5 років. Відповідно до відмітки Департаменту повідомлення отримано 14.06.2021. Згідно з переліком доданих до заяви документів ПП «Елітстрой» було надано звіт про оцінку майна та рецензію на нього.
За відомостями Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 24.12.2025 №119/01/01-07/301 заява ПП «Елітстрой» про продовження договору оренди була надіслана поштою в паперовому вигляді.
01.05.2022 між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» та ПП «Елітстрой» також було укладено додаткову угоду в частині викладення п. 3.4 Договору щодо розрахунку та спрямування орендної плати у новій редакції, всі ніші умови договору в тому числі й щодо строків його дії, залишено без змін.
Рішенням Запорізької міської ради від 05.10.2023 № 9 припинено комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» шляхом його реорганізації, а саме приєднання до Комунального підприємства «Градпроект» та визначено, що останнє є правонаступником усіх прав та обов`язків, майна припиненого КП «ВРЕЖО №7».
19.03.2025 робочою комісією КП «Градпроект» складено акт обстеження нежитлового приміщення по вул. Дудикіна, 9а, відповідно до якого нежитлове приміщення ХІІІ першого поверху (літ.А-5) площею 89,6 кв.м використовується під діючу продовольчу крамницю.
Під час обстеження 16.12.2025 робочою комісією КП «Градпроект» цього ж нежитлового приміщення встановлено, що у ньому виконуються роботи з підготовки до відкриття продовольчої крамниці, тобто: здійснюється розкладання товарів на полиці, встановлення касового апарату, прибирання, підключення зовнішнього освітлення.
Згідно наданих КП «Градпроект» розрахунків заборгованості зі сплати орендної плати за користування ПП «Елітстрой» нежитловим приміщенням ХІІІ (літ.-А-5), розташованого у м. Запоріжжя по вул. Дудикіна, буд. 9а, вбачається, що після закінчення строку дії договору, а саме після 27.09.2021, Орендарем здійснювалася періодична сплата орендної плати. Зокрема, за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року було сплачено всього 3600 грн; за період 2022 року - 35 154,13 грн; за період 2023 року - 21508 грн; за період 2024 року - 19000 грн. Згідно наданого розрахунку датою здійснення останньої оплати орендної плати є квітень 2024 року.
Вказані обставини зумовили звернення прокурора до суду з цим позовом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.
Щодо повноважень прокурора.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
З положень статті 131-1 Конституції України слідує, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
За приписами статті 53 ГПК України господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси Держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення "інтересів держави", якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Незалежно від причин неможливості самостійно звернутись до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів, сам факт незвернення до суду місцевої ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів відповідної територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Таку ж позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) Верховний Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду наведено наступні правові висновки.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №906/982/19.
Позивачем у позовній заяві визначено Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.
Прокурор вважає, що інтереси держави полягає в тому, що Запорізька міська територіальна громада в особі уповноважених її представницьким органом орендодавців комунального майна, у тому числі Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, протягом тривалого часу позбавлені можливості ефективно управляти спірним нерухомим майном в інтересах територіальної громади, у тому числі шляхом його передачі на конкурентних засадах добросовісним орендарям.
ПП «ЕЛІТСТРОЙ», ігноруючи норми закону, виявляючи зневагу до Держави, після припинення строку дії договору оренди (у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено), упродовж тривалого періоду часу неправомірно (з 21.09.2021 по теперішній час) та безоплатно (з квітня 2024 року) користується комунальним майном, що є неприпустимим в умовах воєнного стану.
За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Згідно із приписами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст.14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.
У силу ч.ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Статтями 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.
У статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зокрема закріплено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.
Відповідно до частини першої статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно зі ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Право на звернення прокурора в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування підтверджене у постанові Великої Плати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №32/563 (провадження №12-172гс18).
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
У п. п. 1.1 п. 1 Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (далі - Положення) зазначено, що Департамент є виконавчим органом Запорізької міської ради, що утворюється Запорізькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Запорізькій міській раді, підпорядкований виконавчому комітету Запорізької міської ради, міському голові, першому заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради за відповідним напрямком роботи. 
Як зазначено в п. п. 1.6 п.1 Положення, Департамент в межах своїх повноважень має право укладати від свого імені угоди, договори з юридичними та фізичними особами, набувати майнових прав, нести обов`язки, бути позивачем, відповідачем та третьою особою у судах усіх інстанцій.
З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області на адресу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради скеровано лист від 02.06.2025 №53-101-3713ВИХ25, в якому повідомлялось про порушення інтересів держави в частині можливого безпідставного використання комунального майна, з`ясовувались вжиті у зв`язку з цим заходи та наміри щодо поновлення прав відносно орендованого майна, зокрема повернення орендованого майна. 
З відповіді Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 19.06.2025 №45/01/01-07/160 вбачається, що упродовж тривалого часу (понад 4 років), а саме з моменту припинення строку дії договору оренди (з 27.09.2021), дієвих заходів до повернення комунального майна, зокрема шляхом пред`явлення позову, Департаментом не вживалось.
У подальшому, з метою встановлення остаточних підстав для вжиття заходів представницького характеру окружною прокуратурою були повторно направлені запити до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 10.07.2025 №53-101-4907вих25, від 23.10.2025 №53-101-7601вих25.
На вказані запити Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради відповідями від 13.08.2025 №62/01/01-07/192 та від 04.11.2025 №95/01/01/261 повідомлено окружну прокуратуру про не вжиття заходів позовного характеру щодо поновлення прав.
Зазначене свідчить про нездійснення Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради захисту порушених інтересів держави та територіальної громади міста Запоріжжя і наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва.
Фактично, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання в оренду комунального майна та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, у зв`язку з чим заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звертається до суду з позовом щодо захисту інтересів держави в сфері комунальної власності.
Також в матеріалах справи міститься адресоване Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради повідомлення Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя 29.01.2026 на виконання ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» про звернення до господарського суду з позовною заявою.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивача - Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Щодо заявлених позовних вимог.
Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням с правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Між сторонами склались господарські правовідносини на підставі укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення №226/7 від 03.12.2022.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Закон України «Про оренду державного та комунального майна» визначає правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить АР Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить АР Крим.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України унормовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у т.ч. грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 391 ЦК України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 395, 396 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у т.ч. і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Вказаної думки також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.23 у справі № 488/2807/17, зокрема, у пункті 88 вказаної постанови.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування, належним йому майном.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.19 у справі №924/1220/17.
Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.19 у справі №926/3881/17.
Господарський суд зазначає, що предметом даного спору є вимоги прокурора в інтересах Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про повернення Департаменту нежитлового приміщення, загальною площею 88, 96 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 9а,
Таким чином, господарський суд вказує, що у даному випадку прокурор звернувся з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном.
Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.
Пунктом 2.4. Договору унормовано, що у разі закінчення строку дії цього договору або його дострокового розірвання орендар передає комунальне майно орендодавцю, балансоутримувачу одночасно із підписанням акту приймання-передачі вказаного майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинним нормативно-правовими актами з цього питання.
Судом встановлено відповідно до пункту 11.1 Додаткової угоди від 12.03.2018 передбачено, що договір діє 2 роки та 11 місяців з 27.10.2018 до 27.09.2021.
Оскільки строк дії договору оренди нежилого приміщення визначений відповідно до додаткової угоди від 12.03.2018 збігав 27.09.2021 (тобто Договір закінчувався після 01.07.2020), то до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ.
Статтею 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ, який набув чинності з 01.02.2020, визначено порядок продовження договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення передбаченими частиною першою аукціону з установами, організаціями, статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
Оскільки договір оренди нежитлового приміщення був укладений та продовжений сторонами не вперше, відповідач орендував спірне приміщення понад 6 років та не належить ані до суб`єктів, перелік яких наведений у частинах першій, другій статті 15 Закону України №157-ІХ, ані до підприємств, що надають соціально важливі послуги населенню, відповідач не підпадає під інші ознаки, що дають право згідно з ч. 2 ст. 18 Закону №157-ІХ на продовження договору оренди без проведення аукціону, а спірний договір оренди підлягає продовженню лише за результатами проведення аукціону й автоматична його пролонгація є неможливою.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Згідно із ч. 9 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду, приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», яка набрала чинності 17.06.2020, затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна (далі за текстом - Порядок №483), який визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Пунктом 134 Порядку №483 передбачено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.
Відповідно до пункту 143 Порядку №483 Орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди (як і в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ). Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна. Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.
Подання заяв про продовження договорів оренди у паперовій формі або в електронній формі на сайті орендодавця без використання ЕТС могло відбуватися виключно до 01.10.2020.
ПП «Елітстрой» відповідну заяву шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі про продовження строку дії договору не подав, що підтверджується інформацією Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 24.12.2025 №119/01/01-07/301, у зв`язку з чим рішення, передбачені ч. 9 ст. 18 Закону №157-ІХ, орендодавцем не приймалося 
Надання 14.06.2021 Орендарем - ПП «Елітстрой», заяви до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, оцінки майна та рецензії на нього у паперовому вигляді не є достатнім у розумінні п. 143 Порядку для продовження договору оренди, адже вимога про подання заяви на продовження договору оренди комунального майна через особистий кабінет в електронній торговій системі (ЕТС) є імперативною та не містить (з 01.10.2020) альтернативних способів подання відповідної заяви. Зазначений висновок узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.09.2024 у справі №902/489/21, від 29.01.2025 у справі №904/5468/23.
Суд зазначає, що наявність додаткової угоди від 01.05.2022 до договору не свідчить про продовження строку його дії з огляду на наступне.
Указана додаткова угода регулювала виключно питання невиконаних зобов`язань орендаря щодо розрахунку та сплати орендної плати та без додаткового волевиявлення сторін про припинення дії цього договору у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
Можливість укладення додаткових угод до договорів, строк дії яких закінчився, з метою забезпечення остаточного виконання тих зобов`язань , які залишились не виконаними, підтверджена висновками Верховного Суду у справах №916/626/18 від 19.03.2019, №910/9072/17 віл 26.06.2018.
Також Верховний Суд у постанові від 29.01.2025 по справі №904/5468/23 зазначив, що механізм «мовчазної згоди» не застосовується до договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчився після 01.07.2020, на підставі ст. 764 ЦК України.
Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України №157-ІХ щодо загальних положень статті 764 ЦК України цей Закон є спеціальним та ч. 4 ст. 284 ГК України . У зв`язку з цим положення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №157-ІХ мають пріоритетне застосування у спірних правовідносинах, що унеможливлює поширення на них загальних норм цивільного та господарського законодавства у частині, що регулює поновлення договорів оренди (п. 5.43).
Оскільки строк дії договору оренди комунального майна сплив, а заява про продовження договору через ЕТС у порядку ст. 18 Закону №157-ІХ та Порядку №483 не подавалась, договір припинився. Додаткова угода, укладена після припинення договору, не створює таких правових наслідків як зміна договору.
Таким чином, суд висновує, що договір оренди припинився 27.09.2021 на підставі частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.
Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.
Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Відповідно до пункту 2.4. Договору у разі закінчення строку дії цього договору або його дострокового розірвання орендар передає комунальне майно орендодавцю, балансоутримувачу одночасно із підписанням акту приймання-передачі вказаного майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинним нормативно-правовими актами з цього питання.
Матеріали справи не містять підписаного сторонами акту приймання-передачі.
Актами обстеження нежитлового приміщення по вул. Дудикіна, 9а від 19.03.2025 та 16.12.2025 складених робочою комісією КП «Градпроект» підтверджується фактичне використання (експлуатація) спірного приміщення.
Судом встановлено, що відповідачем не виконано умови договору та не передано комунальне майно Орендодавцю, Балансоутримувачу одночасно із підписанням Акту приймання-передачі вказаного майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинними нормативно-правовими актами з цього питання.
Будь-яких доказів щодо продовження дії оспорюваного договору, чи щодо передачі майна Орендодавцю чи Балансоутримувачу за вказаним оспорюваним договором відповідачем суду не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Закінченням строку дії договору оренди та відсутність складеного у встановленому договором порядку акту приймання-передачі нерухомого майна з орендного користування свідчить про відсутність правових підстав у відповідача займати спірне нежитлове приміщення.
Суд враховує пояснення представника третьої особи та її думку про те, що заявлена позовна вимоги про повернення спірного нежитлового приміщення не включає в себе вимоги про звільнення приміщення від речей та майна орендаря, та є, на думку третьої особи, неповноцінним способом захисту, проте відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і не може вирішувати справу стосовно позовних вимог, які не були заявлені позивачем (чи в його інтересах - прокурором). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При цьому суд також враховує, що доказів чи/та нормативного обґрунтування неможливості виконання рішення суду, а отже і неефективного способу захисту порушеного права, у разі задоволення позовних вимог, представником третьої особи не надано. Суд зазначає, що неповноцінний спосіб захисту, в контексті наведеному представником третьої особи, не є тотожним поняттю «неефективний спосіб захисту порушеного права».
Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо повернення нежитлового приміщення Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради за актом приймання-передачі підлягають задоволенню.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається прокурор, доводяться договором оренди нерухомого майна №296/7 від 03.12.2002 з додатковими угодами (а.с. 25- 43), листуванням прокуратури з Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та КП «ГРАДПРОЕКТ».

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідач у справі доводів позивача не спростував, жодних доказів не надав.
Враховуючи вище встановлені обставини, беручи до уваги предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Приватне підприємство «Елітстрой» (вул. Дудикіна, 9а, Запоріжжя, 69065, ідентифікаційний код юридичної особи: 34563887) повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради за участі Комунального підприємства «Градпроект» (вул. Зелінського, буд. 3, м. Запоріжжя, 69037, ідентифікаційний код юридичної особи: 20504731) нежитлове приміщення ХІІІ першого поверху (літ. А-5) загальною площею 89,6 кв.м, розташоване в будинку №9а по вул. Дудикіна у м. Запоріжжі, за актом приймання-передачі. Видати наказ.
Стягнути з Приватного підприємства «Елітстрой» (вул. Дудикіна, 9а, Запоріжжя, 69065, ідентифікаційний код юридичної особи: 34563887) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (адреса місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Фанатська, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA438201720343180001000000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ЄДРПОУ 02909973, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2026 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено та підписано 11.05.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич