УХВАЛА

01 липня 2026 року 

м. Київ

справа №160/32656/24

адміністративне провадження №Зі/990/111/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від розгляду справи №160/32656/24, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07 листопада 2024 року № 2157к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14 листопада 2024 року №1309 о/с «По особовому складу» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 16 листопада 2024 року;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, з 17 листопада 2024 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2024 року по дату фактичного поновлення на посаді;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до статті 371 КАС України;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст.371 КАС України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадженні за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі №160/32656/24.
ОСОБА_1 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі № 160/32656/24.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2025 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Смоковича М.І. (судді -доповідача), суддів: Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М.
25 червня 2026 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Смоковича М. І., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж.М. від розгляду справи №160/32656/24, яка обґрунтована незгодою з ухвалами Верховного Суду від 11 травня 2026 року та 08 червня 2026 року, якими відмовлено у відкритті касаційного провадження уцій справі, що, на думку позивача, свідчить про упередженість та необ`єктивність суддів Смоковича М. І., Мацедонської В. Е. та Мельник-Томенко Ж. М.
Ухвалою Верхового Суду від 29 червня 2026 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та в порядку, визначеному частиною четвертою статті 40 КАС України, передано для розгляду суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.
За результатами автоматизованого розподілу заяву про відвід передано на розгляд судді Радишевській О.Р.
Вирішуючи заяву про відвід, Суд виходить з такого.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
У цьому випадку, очевидним є те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів і доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу колегії суддів у цій справі.
У заяві про відвід заявник фактично висловлює недовіру суддям Смоковичу М. І., Мацедонській В.Е., Мельник-Томенко Ж. М у зв`язку із постановленням ухвал від 11 травня 2026 року та 08 червня 2026 року про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі.
Отож доводи ОСОБА_1 свідчать про його незгоду з процесуальним рішеннями колегії суддів, що, відповідно до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу. 
Таким чином, оскільки доводи клопотання про відвід колегії суддів ґрунтуються виключно на незгоді із судовими рішеннями, ухваленими 11 травня 2026 року та 08 червня 2026 року, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.
Керуючись статтями 36, 40 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 160/32656/24
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею є остаточною та не може бути оскарженою.

Суддя  О.Р. Радишевська