ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25620/21 Суддя першої інстанції: Микитюк Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі № 640/25620/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ-А» ЛТД до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ-А» ЛТД (далі – позивач, ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД) звернулося з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – апелянт, відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якій просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.08.2021 № 00607070702 та № 00607040702. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 позовну заяву задоволено, згадані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано з тих підстав, що первинні документи, якими оформлено господарську операцію з ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС», складені відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документам юридичної сили й доказовості, що свідчить про реальність цієї господарської операції і, як наслідок, про правомірність формування податкового кредиту за нею та зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, ГУ ДПС у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить апеляційний суд скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що під час документальної позапланової виїзної перевірки за результатами дослідження первинних документів було встановлено, що згідно з бухгалтерським обліком ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД, а саме бухгалтерських рахунків 201 «Сировина та матеріали» та 64 «Податковий кредит» у 2018 році на підставі договору поставки № 2018/10/12 від 12.10.2018 оприбутковано папір крейдований різної номенклатури від ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» на загальну суму 200283,00 гривень, у т. ч. ПДВ 33381,00 гривень.
Водночас будь-яких документів, що свідчать про транспортування товару (товарно-транспортних накладних), ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД на перевірку надано не було, так само як і не надано жодних документів, що свідчать про технічні характеристики товару (паспорта, сертифіката). При цьому придбаний у ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» товар згідно з податковими накладними є імпортним (містить код УКТЗЕД 4810298000), хоча у 2018 році останнє імпортних операцій не здійснювало. 
Відповідно до баз даних «Єдиний реєстр податкових накладних» та ІС «Податковий блок» ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» за період взаємовідносин з ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД не придбавало папір крейдований різної номенклатури, який визначений як предмет поставки у договорі № 2018/10/12 від 12.10.2018. У цей період, контрагент позивача здійснював придбання бананів, рушників, постільної білизни, окулярів, сумок дамських, консультаційних послуг та іншого, що свідчить про відсутність можливості встановлення фактичного постачальника паперу крейдованого різної номенклатури по ланцюгу постачання. 
Також відповідач зауважив, що у провадженні ОВС п`ятого СВ РКП СУФР ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань в рамках к/п № 32019100000000526 від 29 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205-1, частини другої статті 212 КК України. Під час провадження вказаного досудового розслідування, допитані посадові особи ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» показали, що жодного відношення до реєстрації/створення, а тим більше ведення фінансово-господарської діяльності товариства ніколи не мали та не мають, а проведеним експертним дослідженням було встановлено заниження податку на додану вартість на суму 5366156 гривень.
Приймаючи до уваги згадані покази посадових осіб ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС», відсутність необхідних трудових, матеріальних, технічних ресурсів для надання послуг, дефектність первинних документів, неможливість ідентифікувати фактичного виробника, імпортера паперу крейдованого різної номенклатури, ГУ ДПС у м. Києві вважає господарською операцію між ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД та ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» не підтвердженою та проведеною з метою створення зовнішніх ознак її фактичного здійснення з метою отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди з податку на додану вартість та податку на прибуток.
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві звернуло увагу на те, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.06.2017 у справі № 21-3418а16, первинні документи, виписані контрагентами, які не мали можливості фактично здійснювати господарські операції, у зв`язку з відсутністю майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу або надання послуг, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.
Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. 
За таких обставин, на переконання відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а позовні вимоги про їх скасування – необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою апеляційного суду від 21.04.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву, витребувано справу із Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД відзив на апеляційну скаргу не подало, свою позицію щодо вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві не висловило. 
Ухвалою суду від 29.04.2026 розгляд апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД з питань дотримання податкового законодавства у взаємовідносинах з ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» за жовтень 2018, січень 2019 року.
За результатами перевірки 19.02.2021 складено акт № 14306/26-15-07-02-02-17/23506239, згідно з яким податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем: 
1) підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 36051,00 грн;
2) пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість який підлягає сплаті до бюджету на суму 33381,00 грн та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) на загальну суму 6665,00 грн.
На підставі висновків акта перевірки, 17.03.2021 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення №00207600702 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 45 064, 00 грн та № 00207570702 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 41 726, 00 грн.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД оскаржило їх в адміністративному порядку і за результатами розгляду скарги рішенням ДПС України № 18151/6/99-00-06-01-03-06 від 06.08.2021, податкове повідомлення-рішення № 00207600702 від 17.03.2021 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 5407, 90 грн та податкове повідомлення-рішення № 00207570702 від 17.03.2021 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 5006,90 грн були скасовані, в іншій частині – залишені без змін.
У зв`язку з цим 11.08.2021 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 00607070702, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 39656, 00 грн та податкове повідомлення-рішення № 00607040702, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість», з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 33381,00 грн.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України. Зокрема, цим Кодексом визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
На виконання пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом, є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, окрім іншого, у разі придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (частина 1 пункту 198.3 статті 198).
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (частина 2 пункту 198.3 статті 198).
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200). 
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу – або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника, та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4 статті 200).
На виконання пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
При зменшенні фінансового результату до оподаткування, враховуються лише реально здійснені господарські операції, підтверджені належним чином складеними документами бухгалтерського обліку, які відображають зміст цих операцій. 
Отже, аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на врахування господарської операції при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток, зокрема право на формування податкового кредиту та зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування, настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. 
Порушення певними постачальниками товарів (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товарів (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та коригування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, у цій справі, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних рішень, ГУ ДПС у м. Києві зазначає про встановлення факту заниження ТОВ «СОФІЯ-А» податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток у зв`язку з відображенням у податковому обліку нереальної господарської операції з ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС». При цьому висновки про нереальність господарської операції були зроблені відповідачем у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів у контрагента позивача, неможливістю встановлення придбання цим контрагентом відповідних товарів за ланцюгом постачання, а також фіктивністю його діяльності, яка підтверджується матеріалами досудового розслідування кримінального провадження.
Втім, колегія суддів наголошує на тому, що невстановлення ГУ ДПС у м. Києві джерела походження товару, який постачався ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС», а також наявність податкової інформації щодо відсутності у цього контрагента матеріально-технічних умов для поставки товару не можуть бути беззаперечними доказами нереальності господарської операції.
Спираючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.12.2018 у справі № 816/1118/17 і від 15.01.2019 у справі № 809/2918/13-а, колегія суддів робить висновок, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на платника податків обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. 
Доводи відповідача щодо відсутності у згаданого контрагента позивача матеріально-технічних умов для поставки товару не виключають можливості виконання господарської операції, не спростовують обставин поставки товару, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, а й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів). Разом із цим відповідач не обґрунтував, які саме матеріально-технічні умови необхідно мати підприємству для поставки паперу крейдованого різної номенклатури та чим це підтверджується.
Також колегія суддів відхиляє твердження відповідача про те, що досудове розслідування стосовно посадових осіб підприємства за статтями 205-1 та 212 Кримінального кодексу України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб – підприємців, та ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)) свідчить про фактичну відсутність у такої юридичної особи цивільної дієздатності, тобто одного з обов`язкових критеріїв визнання юридичної особи учасником податкових правовідносин, з огляду на те, що в податкових правовідносинах виникнення прав та обов`язків пов`язане насамперед зі спеціальним статусом платника податків, а не із загальною цивільно-правовою дієздатністю юридичної особи. За наявності статусу платника податків суб`єкт господарювання має підстави для складення первинних та інших документів, які повинні братися до уваги при підтвердженні даних податкового обліку.
Отже, ні вирок суду, ні матеріали досудового розслідування кримінального провадження щодо посадових осіб контрагента за статтями 205-1 та 212 Кримінального кодексу України не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такий вирок чи матеріали за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом із наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їхнього зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак, кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.
Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.
Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це суперечитиме принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.
Платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Колегія суддів бере до уваги те, що ГУ ДПС у м. Києві не заперечує наявність належним чином складених первинних документів бухгалтерського обліку, які в цілому відображають зміст проведеної господарської операції з поставки крейдованого паперу різної номенклатури та підтверджують рух активів, зміну зобов`язань і власного капіталу позивача. 
У справі, що розглядається, контролюючий орган, порушуючи вимоги статті 77 КАС України, не довів і не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про його обізнаність щодо протиправної поведінки контрагента і злагодженості дій між ними.
За таких обставин, дослідивши письмові докази, що підтверджують поставку крейдованого паперу різної номенклатури, його оплату та зв`язок із власною господарською діяльністю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ТОВ «СОФІЯ-А» ЛТД права на відображення господарської операції з ТОВ «АГРОКОМ ЛЮКС» у податковому обліку, зокрема, права на формування податкового кредиту й зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток і, як наслідок, про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, та наявність підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.
При цьому посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 27.06.2017 у справі № 21-3418а16, на переконання колегії суддів, не заслуговують уваги, позаяк правовий висновок, сформований у цій постанові, є неактуальним. Тим більше, що обставини справи, що розглядається, не є релевантними обставинам справи № 21-3418а16. 
Частинами першою – третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі № 640/25620/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ-А» ЛТД до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі № 640/25620/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова