РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року 	справа № 580/209/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.В.Лічман розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/209/26 за позовом Смілянської окружної прокуратури (вул. Юрія Кондратюка 25, м.Сміла, Черкаська область, 20701, код ЄДРПОУ 02911119) [прокурор — Бутар Віталіна Сергіївна] до Городищенської міської ради (вул. Миру 8, м.Городище, Черкаський район, Черкаська область, 19502, ЄДРПОУ 26535796) [представник відповідача — Ус Володимир Олександрович, діє на підставі довіреності від 07.04.2026 №10], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради (вул. Миру, 8, місто Городище, Черкаський район, Черкаська область, 19502, код ЄДРПОУ 44184427) [представник — Кравченко Оксана Василівна, діє на підставі витягу з ЄДР] про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
09.01.2026 вх.№ 1215/26 позивач у позовній заяві просить (редакція за вх.№2641/26):
– визнати протиправною бездіяльність Городищенської міської ради щодо не приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради відповідно до нормативів, установлених ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей»;
– зобов`язати Городищенську міську раду вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради відповідно до нормативів, установлених ч. 7 ст. 4 Законом України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», а саме збільшити штатну чисельність Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради на 1 особу.
30.01.2026 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження, 31.03.2026 здійснив перехід до загального позовного провадження, 13.04.2026 зупинив провадження, 12.05.2026 — поновив та призначив розгляд справи, 22.05.2026 скорочене рішення.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що Смілянською окружною прокуратурою встановлено факт порушень вимог Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» в діяльності Городищенської міської ради. За інформацією Городищенської міської ради на території громади проживає 4163 дітей, з них: 1100 внутрішньо переміщених осіб, станом на 30.12.2025 — 38 дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, під опікою, піклуванням перебуває 31 дитина, позбавлена батьківського піклування у 25 сім`ях опікунів; 15 дітей проживають у 7 сім`ях, що опинилися у складних життєвих обставинах; у 2 прийомних сім`ях проживає 4 дитини-сироти, на території громади функціонує З патронатні сім`ї, де влаштовано 3 дитини. Штатна чисельність служби у справах дітей Городищенської міської ради фактично вона складається лише із 2 осіб — начальник служби та головний спеціаліст (виконує функції бухгалтерської служби), тому є потреба ще однієї штатної одиниці з метою забезпечення найкращих інтересів дітей у межах міста та сіл. Органи місцевого самоврядування зобов`язані здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади, у зв`язку з чим, утворюються відповідні служби у справах дітей. Утворення та функціонування вказаних служб із чисельністю працівників, що не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» ставить під загрозу забезпечення прав і інтересів дітей, особливо вразливих категорій під час дії режиму воєнного стану. Позивач зазначає, що орган місцевого самоврядування в особі Городищенської міської ради зобов`язаний відповідно до вимог зазначених нормативно-правових актів під час планування та організації життєдіяльності територіальної громади здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, збільшивши штатну чисельність спеціалістів служби у справах дітей з огляду на виїзди до різних населених пунктів, тому звернувся до суду. 
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач 10.02.2026 надав до суду відзив та зазначив, що кількість дітей із числа внутрішньо переміщених осіб не сталою та станом на момент звернення до суду і розгляду позовних вимог Смілянської окружної прокуратури відсутня необхідність у вчиненні дії, спрямованих на приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради відповідно до нормативів, установлених ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби в справах дітей та спеціальні установи в справах дітей» щодо збільшити штатну чисельність Служби у справах дітей ВК Городищенської міської ради на 1 особу, так як діючий штатний розпис відповідає нормативам (2 працівника на 3738 дітей, з яких 748 дітей ВПО), тому у задоволенні позову просив відмовити, позаяк точної статистики немає.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до листа Служби у справах дітей Виконавчого комітету Городищенської міської ради від 26.12.2026 №131/01-09 за даними соціального паспорту на території громади проживає 4163 дітей, з них: 1100 внутрішньо переміщених осіб, станом на 30.12.2025 — 38 дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, під опікою, піклуванням перебуває 31 дитина, позбавлена батьківського піклування у 25 сім`ях опікунів; 15 дітей проживають у 7 сім`ях, що опинилися у складних життєвих обставинах; у 2 прийомних сім`ях проживає 4 дитини-сироти, на території громади функціонує З патронатні сім`ї, де влаштовано 3 дитини. 
Штатна чисельність служби у справах дітей Городищенської міської ради складається лише із 2 осіб — начальник служби та головний спеціаліст.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені доводи, аргументи учасників щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно із статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, а також, звертаючись до суду, самостійно визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» (від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів Дитини.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 3 Конвенції, держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Аналогічні зобов`язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні культурні права від 16.12.1966 (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст. 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання. Особливих заходів охорони і допомоги має вживатися щодо всіх дітей і підлітків без будь-якої дискримінації за ознакою сімейного походження чи за іншою ознакою. Дітей і підлітків має бути захищено від економічної і соціальної експлуатації.
В Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, закріплено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.
Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III.
Згідно з ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі — Закон №2402-ІІІ), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.
Відповідно до ст. 25 Закону №2402-ІІІ діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Відповідно до ст.23-1 усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» засади внутрішньої і зовнішньої політики визначають принципи та пріоритети державної політики у відповідних сферах. Засади внутрішньої і зовнішньої політики базуються на безумовному додержанні Конституції України, забезпеченні в Україні прав і свобод людини і громадянина та гарантуванні прав і свобод, проголошених Конституцією України. Внутрішня політика ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, поваги до гідності кожної особи, забезпечення особливого піклування про дитину та реалізації її прав.
Держава, як гарант цього права, здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію на території відповідних рад державної політики з питань захисту прав дітей.
Відповідно до п. 7 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 р. № 585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» (далі - Порядок), координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).
Сільські, селищні, міські голови, а також старости сіл і селищ, визначених за рішенням місцевої ради об`єднаної територіальної громади, несуть персональну відповідальність за забезпечення виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, випадків жорстокого поводження з ними, виникнення безпосередньої загрози життю або здоров`ю дитини, надання таким дітям допомоги в межах повноважень і своєчасне інформування про них відповідних суб`єктів.
Відповідно до п. 15 Порядку, служба у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, під час прийняття рішення про взяття її на облік: 1) отримує інформацію про дитину, її законних представників, а також складні життєві обставини дитини та її сім`ї від: центру соціальних служб, фахівця із соціальної роботи або іншого надавача соціальних послуг, що проводив оцінювання потреб дитини та її сім`ї у соціальних послугах, - про результати такого оцінювання, а також про соціальні послуги, що вже надавалися дитині та її сім`ї; органів Національної поліції - про обставини вчинення жорстокого поводження з дитиною, зокрема домашнього насильства стосовно дитини та за участю дитини, про факти притягнення законних представників дитини до відповідальності за ухилення від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини, злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, інші порушення прав дитини тощо з подальшим отриманням копій відповідних матеріалів, що підтверджують зазначені обставини чи факти; закладів охорони здоров`я про результати медичного обстеження дитини, надання їй медичної допомоги, про стан здоров`я її законних представників, стан дотримання законними представниками дитини рекомендацій лікарів; закладів освіти про особливості виховання, навчання та розвитку дитини, її особливі освітні потреби, особливості поведінки дитини з однолітками та дорослими, стан відвідування нею занять, у тому числі частоту їх пропусків без поважних причин, випадки булінгу (цькування), вчиненого дитиною або стосовно неї, стан заінтересованості законних представників дитини у виховному/навчальному процесі дитини тощо; інших суб`єктів інформацію про дитину та її сім`ю, необхідну для забезпечення її соціального захисту; 2) видає наказ про взяття дитини на облік; 3) вносить інформацію про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, до журналу обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, згідно з додатком та до банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів (далі єдиний банк даних) шляхом заповнення електронної обліково-статистичної картки дитини, що ведеться за формою, встановленою Мінсоцполітики; 4) звертається до органу соціального захисту населення для організації оцінювання потреб дитини та її сім`ї у соціальних послугах протягом п`яти робочих днів після виявлення дитини, якщо таке оцінювання не проводилось, у тому числі після оцінки рівня безпеки дитини; 5) формує особову справу дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах; 6) готує проект рішення органу опіки та піклування про надання згоди на внесення персональних даних про дитину, яка є постраждалою від домашнього насильства, до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі відповідно до Порядку формування, ведення та доступу до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2019 р. № 234, якщо батьки, інші законні представники дитини є кривдниками або ухиляються від захисту прав та інтересів дитини.
Згідно із ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», служба у справах дітей виконує такі функції: розробляє заходи щодо захисту прав, свобод і законних інтересів дітей; здійснює координацію зусиль центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності у вирішенні питань соціального захисту дітей та організації роботи із запобігання дитячій бездоглядності; забезпечує додержання вимог законодавства щодо встановлення опіки та піклування над дітьми, їх усиновлення; здійснює контроль за умовами утримання і виховання дітей у закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, спеціальних установах і закладах соціального захисту для дітей незалежно від форми власності; веде облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, усиновлених, влаштованих до прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та соціально-реабілітаційних центрів (дитячих містечок); проводить роботу з соціально-правового захисту дітей, запобігання бездоглядності та правопорушенням серед них, із соціально-психологічної реабілітації найбільш уразливих категорій дітей; здійснює з питань, що належать до її компетенції, координацію та методологічне забезпечення діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування стосовно соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб із їх числа, а також забезпечення додержання законодавства щодо встановлення опіки і піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, їх усиновлення, застосування інших передбачених законодавством форм влаштування дітей; сприяє розвитку різних форм виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування; звертається у разі порушення прав та законних інтересів дітей, а також з питань надання їм допомоги до відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності; проводить роботу серед дітей з метою запобігання правопорушенням; порушує перед органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування питання про направлення до спеціальних установ для дітей, навчальних закладів (незалежно від форми власності) дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, неодноразово самовільно залишали сім`ю навчальні заклади; забезпечує влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, передачу під опіку, піклування, на усиновлення; веде справи з опіки та піклування над дітьми та усиновлення дітей; перевіряє стан роботи із соціально-правового захисту дітей у закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, спеціальних установах і закладах соціального захисту для дітей незалежно від форми власності, стан виховної роботи з дітьми у навчальних закладах, за місцем проживання, а також у разі необхідності - умови роботи працівників молодше 18 років на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності; представляє у разі необхідності інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності; запрошує для бесіди батьків або опікунів, піклувальників, посадових осіб до служби у справах дітей з метою з`ясування причин та умов, які призвели до порушення прав дітей, бездоглядності, вчинення правопорушень, вживати заходів щодо їх усунення; надає згоду на звільнення працівників молодше 18 років за ініціативою власника підприємства, установи та організації незалежно від форми власності або уповноваженого ним органу.
Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» служба у справах дітей забезпечує створення i ведення банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно із підпунктами 6, 8 пункту «б» статті 32 Закону№280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення школярів із числа дітей-сиріт, дітей з інвалідністю/осіб з інвалідністю І-ІІІ групи, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», які навчаються в державних і комунальних навчальних закладах, безоплатними підручниками, створення умов для самоосвіти; вирішення відповідно до законодавства питань про повне державне утримання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, у дитячих будинках сімейного типу, закладах професійної (професійно - технічної) освіти та утримання учнів спеціальних закладів освіти, про надання пільг на утримання дітей у пансіонах закладів освіти, а також щодо оплати харчування дітей у закладах освіти (групах подовженого дня).
Відповідно до пунктів 2, 2-1 пункту «б» частини першої статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: делеговані повноваження: забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов осіб з інвалідністю, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки осіб з інвалідністю і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишилися без піклування батьків, на виховання в сім`ї громадян; вирішення відповідно до законодавства питань надання соціальних послуг особам та сім`ям з дітьми, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Згідно із частиною третьою статті 5 Закону № 2402-III місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих майнових прав та інтересів дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.
Згідно із статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено право особи на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначений статус сільських, селищних, міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно із ч. 1, 9 ст. 16, 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Сільські, селищні, міські ради мають печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, рахунки в установах банків України. Орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Згідно із ч. 1, 4 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради (стаття 26 Закону).
Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (стаття 54 Закону). Обов`язок органів місцевого самоврядування в особі її виконавчих органів полягає у забезпеченні, у межах визначених законом повноважень, належної охорони дитинства.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Смілянською окружною прокуратурою встановлений факт порушень вимог Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» в діяльності Городищенської міської ради, позаяк за інформацією переданою Городищенською міською радою для узагальнення на території громади проживало 4163 дітей, з них: 1100 внутрішньо переміщених осіб, станом на 30.12.2025 — 38 дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, під опікою, піклуванням перебуває 31 дитина, позбавлена батьківського піклування у 25 сім`ях опікунів; 15 дітей проживають у 7 сім`ях, що опинилися у складних життєвих обставинах; у 2 прийомних сім`ях проживає 4 дитини-сироти, на території громади функціонує З патронатні сім`ї, де влаштовано 3 дитини, тому під час планування орган місцевого самоврядування в особі Городищенської міської ради зобов`язаний відповідно до вимог зазначених нормативно-правових актів здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади та збільшення станом на 01.01.2026 штатної чисельності спеціалістів служби у справах дітей на 1 одиницю.
Як вбачається з матеріалів справи Городищенська міська рада станом на 01.01.2026 за інформацією на 31.12.2025 не виконала належним чином повноваження із забезпечення, дотримання та захисту прав дитини, позаяк не вжито заходів в інтересах територіальної громади з метою приведення штатної чисельносі служби у справах дітей у відповідність до вимог законодавства, що створює загрозу порушення суспільних інтересів у сфері охорони дитинства щодо реалізації завдань та заходів державної політики з питань соціально-правового захисту дітей у громаді.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду 27.03.2023 розглянуто справу № 340/2019/22 за позовом заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області до Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Судом касаційної інстанції за касаційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури скасоване рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.06.2022 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №340/2019/22 та ухвалена нова постанова про задоволення позову прокурора: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо приведення штатної чисельності служби у справах дітей у відповідність до законодавчо визначених нормативів та зобов`язано останнього вчинити дії, спрямовані на дотримання вимог законодавства. Приймаючи таке рішення, Верховний Суд виходив з того, що, затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими і законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому згідно із ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. За висновком Верховного Суду, положення Закону України «Про органи і служби у справах дітей і та спеціальні умови для дітей» зобов`язують органи місцевого самоврядування створювати служби у справах дітей для виконання відповідних повноважень законодавства з урахуванням вимог щодо їх штатної чисельності. Відповідно до матеріалів справи №340/2019/22 у місті Новомиргороді Кіровоградської області обліковуються 6116 дітей, що свідчить про те, що в службі у справах дітей у Новомиргородській територіальній громаді згідно з наведеними нормами законодавства повинно бути встановлено чотири штатні одиниці, а не три, як помилково вважає відповідач, оскільки один працівник такої служби має здійснювати свої повноваження не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті. Верховний Суд констатував, що бездіяльність відповідача щодо приведення штатної чисельності служби у справах дітей у відповідність до вимог законодавства є протиправною, а позовні вимоги прокурора обґрунтованими.
Касаційним адміністративним судом у Верховному Суді зроблений висновок щодо наявності у прокурора повноважень на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, викладений у постанові від 29.03.2023 у справі № 460/2459/22 за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. У цій справі суди попередніх інстанцій відмовили у відкритті провадження, оскільки, на їхню думку, прокурор не може бути самостійним позивачем у спорі, предметом якого є ухилення органу місцевого самоврядування від вжиття заходів щодо приведення штатної чисельності служби у справах дітей у відповідність до вимог законодавства. Верховний Суд зазначив, що в адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтереси держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду.
Згідно із ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.4 ст.6 «Про адміністративну процедуру» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У спірних правовідносинах обов`язок органів місцевого самоврядування полягає у створенні під час реалізації повноважень умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, у тому числі шляхом створення у своїй структурі служб у справах дітей, які безпосередньо здійснюють вказані повноваження.
Діти та підлітки мають право на особливий захист від фізичних та моральних ризиків, на які вони наражаються. Діти та підлітки мають право на належний соціальний, правовий та економічний захист. З метою забезпечення ефективного здійснення права дітей та підлітків рости в умовах, які сприяють всебічному розвиткові їхньої особистості та їхніх фізичних і розумових здібностей, Сторони зобов`язуються самостійно або у співпраці з громадськими і приватними організаціями вживати всіх відповідних і необхідних заходів для: 1. a) забезпечення дітям і підліткам, з урахуванням прав і обов`язків їхніх батьків, догляду, допомоги, освіти та підготовки, яких вони потребують, зокрема шляхом створення або забезпечення функціонування закладів і служб, достатніх та адекватних для досягнення цієї мети; b) захисту дітей та підлітків від недбайливості, насилля або експлуатації; c) надання захисту та спеціальної допомоги з боку держави дітям і підліткам, які тимчасово або постійно позбавлені допомоги з боку їхніх сімей (Європейська соціальна хартія (переглянута) / https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/994_062#Text).
Суд дійшов висновку, що невиконання Городищенською міською радою вимог законодавства щодо не створення станом на 01.01.2026 служби у справах дітей з кількістю 3 працівників (за наявної меншої чисельності 2 особи) ніж передбачено ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні умови для дітей», чим допущена протиправна бездіяльність у забезпеченні найкращих інтересів дітей у межах територіальної громади.
Городищенська міська рада як орган місцевого самоврядування, допустила у спірних правовідносинах протиправну бездіяльність, оскільки всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», ст. 5, 23-1, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 6, 7, 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 34, 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 6, 7 Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожує їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою КМУ від 03.10.2018 № 800, не привела штатну чисельність служби (відділу) у справах дітей у відповідність до вимог законодавства, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог прокуратури.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не належать.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Городищенської міської ради щодо не приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради відповідно до нормативів, установлених ч. 7 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».
Зобов`язати Городищенську міську раду вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради відповідно до нормативів, установлених ч. 7 ст. 4 Законом України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», збільшивши штатну чисельність Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради на 1 особу.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення направити учасникам справи:
позивач: Смілянська окружна прокуратура [вул. Юрія Кондратюка 25, м.Сміла, Черкаська область, 20701, код ЄДРПОУ 02911119];
відповідач: Городищенська міська рада [вул. Миру 8, м.Городище, Черкаський район, Черкаська область, 19502, ЄДРПОУ 26535796];
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради [вул. Миру, 8, місто Городище, Черкаський район, Черкаська область, 19502, код ЄДРПОУ 44184427].
Рішення суду складене 26.05.2026.

Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА