Справа № 354/1606/24
Провадження по справі № 2/354/87/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді: Остап`юк М.В.
при секретарі судового засідання Крицкалюк Я.М.

за участі:
представника позивача: Левицького А.О.
представника третьої особи: Ігнатенка О.Ю.
представника відповідача 2: Комаренко В.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" звернулось з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (Відповідач 2) про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 року №85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству було надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства загальною площею 11746 га. Відповідно видано Державний акт на право постійного користування землею №002701, на підставі якого Позивачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 4350,5 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Однак, Позивач позбавлений права користування вказаною земельною ділянкою в повній мірі, оскільки на ній розташована земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2996.
Державна реєстрація вказаної вище земельної ділянки була проведена Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому Головного управління Держтеокадастру в Івано-Франківській області 10.04.2019 року. Державна реєстрація права власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 була проведена 11.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. Підставою виникнення права власності на вищевказаний об?єкт цивільних права був договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер: 556 від 11.05.2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна.
Позивач зазначає, що факт віднесення спірної земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , до земель лісового фонду, котрі перебувають в постійному користуванні Позивача, підтверджується Державним актом на право постійного користування землею №002701.
Скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки що перебуває у власності Відповідача 1, є первісною позовною вимогою, натомість похідною позовною вимогою є визнання недійсним договору-купівлі продажу земельної ділянки, оскільки наслідком скасування державної реєстрації земельної ділянки є припинення її існування як об?єкта цивільних прав у розумінні статті 791 Земельного кодексу України. Зазначає, що відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. За змістом положень статті 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити зокрема і кадастровий номер земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 зазначила, що вирішуючи питання про недійсність правочину судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Зі змісту ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і хоча й не була титульним володільцем відчуженого майна, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Тому Позивач зазначає, що з огляду на такі законодавчі приписи, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки має наслідком припинення речових прав Відповідача 1 на земельну ділянку, яка є предметом цього договору. У зв`язку з цим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 611092001:22:002:2996, зареєстровану 10.04.2019 року структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області - Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки серії та номер №556 від 11.05.2019 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О., а також судові витрати покласти на Відповідачів пропорційно.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2024 року відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого судового розгляду (т.1, а.с.61).
14 серпня 2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про невизнання позовних вимог (т.1, а. с. 62- 68).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 витребувано у ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» оригінал Державного акту серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради від 11.01.2001 року № 3 для огляду у судовому засіданні (т.1 а.с.110).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Івано-Франківську обласну державну адміністрацію (т.1 а. с. 111).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Тимківа Ю.С. копію Договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер якої 2611092001:22:002:2776) серія та номер: 480 від 23.11.2020 року, та у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Більшини С.О. копію Договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер якої 2611092001:22:002:2996) серія та номер: 556, від 11.05.2019 року (т.1 а. с. 208).
04.04.2025 року надійшла відповідь від приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Тимківа Ю.С. про неможливість надати Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер якої 2611092001:22:002:2776) серія та номер: 480 від 23.11.2020 року, оскільки такий вилучено 18.02.2021 року на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 463/4145/20, провадження № 1кс/463/402/21) та не повернений (т.1, а. с. 226).
11.04.2025 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Більшини С.О. надійшла копія Договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер якої 2611092001:22:002:2996) серія та номер: 556, від 11.05.2019 року, з інформацією про те, що оригінал договору вилучено на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів від 25.08.2020 року (справа № 463/7721/20, провадження № 1кс/463/4324/20) (т.1, а. с. 233).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та визнано явку представника позивача обов`язковою (т.2 а. с. 4).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (т.2 а. с. 36).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 (т.2 а. с. 39).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 явку позивача ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» повторно визнано обов`язкою у всіх судових засіданнях (т.2, а. с. 58).
20.04.2026 відбувся розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 20.04.2026 року відкладено ухвалення та проголошення рішення до 30.04.2026 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати у справі. 
У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Івано-Франківської ОДА позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача 1 ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області заперечила відносно задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості позовних вимог. Зазначає, що ДСГП «Ліси України» в особі філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України» не надало достатніх доказів, які б підтвержували право користування землями лісового фонду відповідно до доданої копії Державного акту на право постійного користування, виданого Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству. Позивачем не надано суду доказів, що він являється правонаступником Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства. Обставини справи, викладені в позовній заяві ґрунтуються виключно на припущеннях, які не мають доказової сили, адже у відділі № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відсутні Державний акт серії ІІ-ІФ № 002701 та запис про реєстрацію Державного акту серії ІІ-ІФ № 002701 в Книгах реєстрації державних актів. Також, позивачем не надано матеріалів лісовпорядкування, а саме планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, що містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово- картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у Постановах від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224 цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15, а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлених у постановах від 30 січня 2018 року справа №707/2192/15-ц, від 19 вересня 2018 року справа № 362/6014/16-ц. Крім того, відповідно до ст. 1 ЛК України земельна лісова ділянка – земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства. Однак, позивачем жодним чином не згадується в позові про наявні межові знаки винесені в натурі земельної ділянки, наданої у постійне користування Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству. Отже, позивачем не надано до суду відповідних документів, що підтверджують право ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України» на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2996 зокрема, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Виходячи з цього, позивач не надав беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду ДСП «Ліси України» чи Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України». Щодо визначення, яка вимога є похідною, а яка – основною, то представник Відповідача 1 зазначає, що сама по собі реєстраційна дія вчинена Державним кадастровим реєстратором є лише наслідком юридичного факту, який породжує набуття, зміну чи припинення права, і відповідно позовна вимога про скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є похідною, а не основною, як помилково зазначив позивач. В той же час відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Згідно з статті 25 Закону України «Про землеустрій» відповідність документації із землеустрою в електронному вигляді положенням нормативно-технічних документів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується кваліфікованим електронним підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, з використанням кваліфікованої електронної позначки часу, а в паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» встановлює, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Отже, відповідальність за якість робіт із землеустрою та відповідність технічної документації чинному законодавству, на основі якої вносяться відомості до Державного земельного кадастру несе розробник документації із землеустрою. Виходячи з цього, Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію на підставі Технічної документації із землеустрою. За нормами законодавства ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Разом з тим, зазначаємо, що законодавством, котре регулює земельні правовідносини, встановлений порядок скасування реєстрації земельних ділянок, однак механізм виконання такої процедури не розроблений, оскільки у програмному забезпеченні «Національна кадастрова система» (далі – НКС), в якій вносяться відомості до Державного земельного кадастру, відсутній необхідний функціонал (розробниками не забезпечено в НКС всі необхідні функції. Таким чином, функціональна можливість програми, якою користується Державний кадастровий реєстратор, не дозволяє скасовувати державну реєстрацію земельних ділянок за іншими підставами, ніж зазначені в законодавстві, зокрема за рішенням суду в інших випадках ніж передбачено в абзацах третьому і четвертому частини десятої статті 24 Закону.
Крім цього, представник Відповідача 1 просила застосувати строки позовної давності, якщо суд прийде до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки реєстрація спірної земельної ділянки, яку позивач просить скасувати відбулася 10.04.2019 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 11.05.2019 року, а позивач звернувся з позовом до суду 01.08.2024 року. Отже, строк позовної давності для звернення до суду – сплив.
Позивачу в силу закону і наданих повноважень повинно було бути відомо про можливе незаконне вилучення земель лісового фонду, однак жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки ні з моменту її реєстрації, ні з моменту укладення спірного правочину позивачем не вживалося. Тому, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду про скасування реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним правочину, що є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України. 
Представник відповідача стверджує, що ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» не надало жодних доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка знаходиться на території лісового фонду, і мала б перебувати на праві постійного користування у позивача. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а судові витрати залишити за Позивачем.
У судові засідання відповідачка 2 ОСОБА_1 жодного разу не з`являлася, відзиву на позов чи письмових пояснень не подавала. Про дату та час судових засідань повідомлялася судовими повістками за адресою зареєстрованого місця проживання згідно з відповіддю УДМС в Чернігівській області від 05.08.2024 вих. 11349, а саме: АДРЕСА_1 (т.1, а. с.60), а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України (т.1 а.с.77, 91, 97, 132, 218, 247, т.2 а. с. 7, 13, 43, 62, 68).
Однак, повідомлення поверталися не врученими з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а. с. 95), «відсутній адресат за вказаною адресою» (т.1 а. с. 106, 206, 255,265 т.2 а.с.21,53, 68).
За загальним правилом щодо вручення судових повісток учасникам справи, визначеним цивільним процесуальним законодавством України, судова повістка надсилається учаснику, зокрема, за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України). 
У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Оскільки матеріали справи свідчать про те, що судові повістки надсилалися за адресою згідно відомостей про адресу місця реєстрації ОСОБА_1 і поверталися до суду з відміткою: «відсутній адресат за вказаною адресою», то в силу положень ст. 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими, а ОСОБА_1 – таким, що повідомлений належним чином. 
З огляду на це, Суд вважає, що права відповідача ОСОБА_1 не порушені внаслідок розгляду справи у її відсутності, оскільки Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення останню про дату та час судових засідань у цій справі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 у судові засідання жодного разу не з`являлися, відзиву на позов чи письмових пояснень не подавали.
Про дату та часу судових засідань Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України повідомлялося шляхом доставки електронного документу в електронний кабінет (т.1, а. с.216,249,258, т.2 а.с.11, 19, 27,47), а третя особа ОСОБА_2 – судовими повістками за місцем реєстрації його проживання, а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України, однак, повідомлення поверталися не врученими з відміткою: «відсутній адресат за вказаною адресою» (т.2 49, 52, а.с.63, 69).
Оскільки Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення третіх осіб про дату та час судових засідань у цій справі, то розгляд справи по суті можна проводити у їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. 
Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі лісогосподарського призначення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом частин першої та другої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.
Відповідно до частини першої статті 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам.
Судом встановлено, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001 (т.1, а. с. 40-44).
Згідно наказу Державного комітету лісового господарства України № 87 від 03.04.2006 Ворохтянський держлісгосп був перейменований в 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство».
Наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 906 «Про припинення державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ворохтянське лісове господарство» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».
Відповідно до Статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (далі – ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ»), затвердженого наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 24.09.2025 № 206 (нова редакція), ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» є правонаступником Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство».
01.08.2024 року ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» звернулося до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.
Підставами позову, передусім, зазначено незаконність державної реєстрації та набуття відповідачем ОСОБА_1 право власності на землю державного лісового фонду, посилаючись на розташування спірної ділянки на території земель, що перебувають у постійному користуванні Позивача ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» як правонаступника Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство».
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.05.2024 року № 377097553 (далі – Інформаційна довідка) ОСОБА_1 володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0, 1 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2996.
До Державного реєстру запис про право власності внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46809513 від 11.05.2019 року.
Зі змісту Інформаційної довідки вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер 556, виданого 11.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. (т.1, а. с. 44).
Зі змісту вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.05.2019 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2611092001:22:002:2996, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
У пункті 2 Договору також зазначається, що право власності на земельну ділянку, що відчужується на ім`я Продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 квітня 2019 року за № 31296914, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 22 квітня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р., за індексним номером: 164508299, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (земельна ділянка) 1816779226110 (пункт 2 Договору).
Позивач стверджує, що вказана вище земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду і не може перебувати у власності Відповідачки ОСОБА_1 .
Відповідно до статтей 55, 56 ЗК України у редакції чинній на час виникнення права власності у ОСОБА_1 , до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Землі лісового фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. 
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. 
Порядок використання земель лісового фонду визначається законом.
Чинне та той час земельне законодавство дозволяло органу місцевого самоврядування вилучати для суспільних та інших потреб земельні ділянки, надані у постійне користування, але при дотриманні чітко визначеної законодавством процедури. 
Так, у відповідності до частини першої, другої статті 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
За змістом положень статті 20 ЗК України у діючій на той час редакції, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. 
Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, законодавством чітко передбачалося, що при передачі громадянам чи юридичним особам земельної ділянки, в тому числі, лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства мають передувати рішення органу місцевого самоврядування про вилучення цієї земельної ділянки та про зміну її цільового призначення.
Судом встановлено, як уже зазначалося вище, що відповідачка ОСОБА_1 набула у приватну власність спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер 556 від 11.05.2019 року, купивши її у третьої особи ОСОБА_2 .
Разом з тим, зі змісту вказаного Договору Суд, не може встановити у якому порядку набув у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, оскільки в Договорі не вказуються правовстановлюючі документи на землю, що отримував останній, а зазначається у пункті 2 Договору, що право власності на земельну ділянку, яка відчужується на ім`я Продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 квітня 2019 року за № 31296914.
Будь-яких інших документів, які б свідчили про порядок набуття первісним власником ОСОБА_2 спірної земельної ділянки суду не надано.
Відтак, є неможливим при відсутності таких доказів, з`ясувати на якій підставі отримав у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_2 ; був він первісним власником цієї землі чи придбав на підставі цивільних правочинів у інших осіб; у якому порядку та на підставі якого рішення органу місцевого самоврядування надано у власність спірну земельну ділянку первісному власнику; та чи дотримано порядок, визначений законом, щодо передачі спірної земельної ділянки у власність.
Проте, передумовою надання оцінки на предмет законності набуття у власність первісним власником спірної земельної ділянки є необхідним з`ясувати до якої категорії земель відноситься ця земельна ділянка відповідно до статті 19 ЗК України.
Позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:002:2996, яка на даний час перебуває у власності відповідачки ОСОБА_1 є землею лісогосподарського призначення, щодо якої встановлений особливий порядок передачі у власність.
На підтвердження цьому, зазначає, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, які перебувають в постійному користуванні позивача підтверджується Державним актом на право постійного користування землею № 002701.
Однак, Державний акт на право постійного користування землею є правовстановлюючим документом, який засвідчує право Позивача на постійне користування землями лісогосподарського призначення площею 4350,5 га, і не встановлює факт накладення меж чи територій земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Лісового кодексу України, у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 Лісового кодексу України, основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами.
Однак, Стороною позивача на адресу суду не надано матеріалів лісовпорядкування, відсутня інформація у якому кварталі знаходиться спірна земельна ділянка, що накладається на землі лісового фонду, яка площа накладення, не долучено жодного схематичного зображення накладень спірної земельної ділянки на землі лісгоспу, щоб шляхом співставлення контурів і конфігурації меж земельної ділянки прийти до висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:002:2996 повністю або часткового знаходиться в межах відповідного кварталу лісництва Філії "Ворохтянське лісове господарство" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ".
Позивачем не доведено, яка саме земельна ділянка, та в яких межах накладається. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки, зокрема, встановлення її місця розташування, кварталу, неможливо .Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті102-113 ЦПК України).
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.
Сторони впродовж розгляду справи клопотань про призначення у справі експертизи не заявляли.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Враховуючи зазначені норми законодавства та з огляду на те, що доказів про те, що спірна земельна ділянка розташована на території земель, наданих у постійне користування Ворохтянському лісгоспу і відноситься до лісового фонду Суду не надано, відтак не доведено належними доказами, що спірна земельна ділянка відповідачки ОСОБА_1 відносилася до лісового фонду.
Суд звертає увагу, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Керуючись зазначеними вище положеннями законодавства, проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку та в контексті принципу «достатності доказів», Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено розташування спірної земельної ділянки на території земель, що відносяться до лісового фонду.
Відтак, Суд не досліджує і не надає оцінку іншим доводам у справі, зокрема, щодо правомірності отримання у власність Відповідачкою земельної ділянки, площею 0, 1000 га, скасування державної реєстрації, застосування строків давності до позовних вимог, оскільки Позивачем не доведено віднесення цієї земельної ділянки до земель лісового фонду, які перебували у постійному користуванні Ворхтянського ДЛГ та вилучення яких передбачало спеціальну процедуру. 
На основі повно і всебічно досліджених матеріалів справи, оцінки належності, допустимості, достовірності, а також достатності долучених до неї доказів і їх взаємного зв`язку між собою, Суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із відсутністю належних та достатніх доказів на обгрунтування позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись статтями 167, 170, 234, 387, 388 ЦК України, статтями 1, 3, 18, 57, 149, 20, 118, 21, 154, 155 ЗК України, статтями 4, 5, 10, 12, 13, 76, 80, 81, 89,128, 259 ЦПК України, Суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач:
Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ", зареєстроване місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок, 9а, ЄДРПОУ 44768034;
Філія "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", зареєстроване місцезнаходження: 78595, смт. Ворохта, вул. Данила Галицького, будинок 118, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, ЄДРПОУ 45108310;

Відповідач 1: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
Відповідач 2: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, зареєстроване місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 34, Івано-Франківська область, ЄДРПОУ 39767437.

Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Івано-Франківська обласна державна адміністрація, зареєстроване місцезнаходження: 76015, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21;
Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, зареєстроване місцезнаходження: 01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського, 12/2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя:        Марія ОСТАП`ЮК