ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22138/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бойченко Юлія Петрівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И Л А
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просила:
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо виключення 01.10.2018 із реєстру платників єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;
- визнати незаконним та скасування рішення від 28.09.2018 № 1167/26-13-15-14-26/ НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з дати анулювання реєстрації - з 01.10.2018.
На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням контролюючого органу від 28.09.2018 №1167/26-13-15-14-26/ НОМЕР_1 його було виключено з Реєстру платників єдиного податку. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач вважає його протиправним та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що під час прийняття спірного рішення контролюючим органом не було дотримано встановленої законом процедури, що, на його переконання, є самостійною підставою для визнання такого рішення незаконним та його скасування.
Посилаючись на порушення відповідачем порядку прийняття рішення про виключення з Реєстру платників єдиного податку, а також на порушення своїх прав та законних інтересів як суб`єкта господарювання, позивач просить суд визнати спірне рішення протиправним та скасувати його, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.09.2018 № 1167/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП: 44116011) поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) як платника єдиного податку третьої групи з 01.10.2018.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця та з 05.08.2016 перебувала на спрощеній системі оподаткування, як платник 3 групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 18.11.2016 № 1626513412857.
Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 28.09.2018 № 1167/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку з таких підстав: наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України. Платник єдиного податку виключений із реєстру 30.09.2018.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України). Саме цей нормативно-правовий акт визначає засади функціонування податкової системи України, встановлює вичерпний перелік загальнодержавних та місцевих податків і зборів, порядок їх адміністрування, визначає коло платників податків, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, обсяг повноважень їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також підстави та порядок притягнення платників податків до відповідальності за порушення вимог податкового законодавства.
Особливості застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності врегульовані положеннями глави 2 розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України. Вказаний спеціальний режим оподаткування передбачає спрощений порядок ведення обліку та сплати податків окремими категоріями суб`єктів господарювання за умови дотримання встановлених законодавством критеріїв та обмежень.
Порядок набуття статусу платника єдиного податку, а також підстави та процедура анулювання такої реєстрації визначені статтею 299 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пунктів 299.1 та 299.2 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Реєстру платників єдиного податку. Ведення такого реєстру покладено на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну податкову та митну політику. У зазначеному реєстрі містяться відомості про всіх осіб, які набули статусу платників єдиного податку та мають право застосовувати спрощену систему оподаткування.
За змістом підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку має безстроковий характер та зберігає свою чинність до моменту виникнення визначених законом підстав для її анулювання. Така реєстрація може бути припинена шляхом виключення суб`єкта господарювання з Реєстру платників єдиного податку виключно за рішенням контролюючого органу та лише у випадках, прямо передбачених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 ПК України.
Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. У такому випадку перехід на загальну систему оподаткування здійснюється в останній день другого із зазначених кварталів.
Положеннями пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність визначення податкових зобов`язань, своєчасність та повноту сплати єдиного податку, а також за своєчасне подання податкової звітності до контролюючих органів.
Особливий порядок анулювання реєстрації платника єдиного податку визначений пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України. Згідно з цією нормою, у разі встановлення під час проведення перевірки порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, передбачених главою 1 розділу XIV ПК України, контролюючий орган має право прийняти рішення про анулювання його реєстрації. Таке рішення повинно бути прийняте виключно на підставі акта перевірки, в якому зафіксовано відповідні порушення. При цьому анулювання реєстрації здійснюється з першого числа місяця, що настає після кварталу, у якому допущено відповідне порушення.
Оскільки контролюючий орган зобов`язаний діяти виключно у спосіб, визначений законом, недотримання передбаченої Податковим кодексом процедури прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є самостійною та достатньою підставою для визнання такого рішення протиправним.
Аналіз наведених положень податкового законодавства свідчить про те, що законодавець пов`язує можливість анулювання реєстрації платника єдиного податку не лише з фактом існування податкового боргу, а й з обов`язковим дотриманням визначеної законом процедури встановлення такого факту. Зокрема, наявність податкового боргу протягом двох послідовних кварталів повинна бути встановлена контролюючим органом за результатами проведеної перевірки та відображена в акті перевірки, який є обов`язковою процесуальною передумовою для прийняття відповідного рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 травня 2023 року у справі №320/1040/19, у якій зазначено, що виключення платника з Реєстру платників єдиного податку можливе лише за результатами проведення документальної перевірки та встановлення в її ході обставин, які свідчать про неможливість подальшого перебування особи на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі та застосуванні норми права суд враховує висновки щодо її застосування, викладені у постановах Верховного Суду.
Як установлено судом у цій справі, підставою для прийняття Головним управлінням ДФС у місті Києві спірного рішення стало відображення в інтегрованій картці платника податків інформації про наявність у позивача податкового боргу зі сплати єдиного податку.
Разом із тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідачем було дотримано встановлену законом процедуру анулювання реєстрації платника єдиного податку. Зокрема, відповідачем не надано доказів проведення документальної перевірки позивача, а також не подано акта перевірки, який відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України є обов`язковою правовою підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з вимогами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі виникнення податкового боргу контролюючий орган зобов`язаний направити платнику податків податкову вимогу у встановленому законом порядку. Водночас відповідачем не надано суду жодного доказу направлення позивачу податкової вимоги, що також свідчить про недотримання контролюючим органом передбаченої законодавством процедури.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявність у позивача податкового боргу протягом двох послідовних кварталів сама по собі є достатньою та безумовною підставою для виключення його з Реєстру платників єдиного податку.
Так, дійсно, підпунктом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Разом із тим зазначена норма не може застосовуватися відокремлено від положень статті 299 Податкового кодексу України, яка встановлює порядок реалізації контролюючим органом відповідних повноважень щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп здійснюється на підставі рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами перевірки та оформленого відповідним актом перевірки. Таким чином, проведення перевірки та складання акта перевірки є обов`язковою процесуальною передумовою для прийняття рішення про виключення особи з Реєстру платників єдиного податку.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04.05.2023 у справі №320/1040/19, у якій зазначено, що рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з відповідного реєстру може бути прийняте лише на підставі проведеної документальної перевірки та встановлених у ході такої перевірки обставин, які виключають можливість подальшого перебування особи на спрощеній системі оподаткування.
Посилання апелянта на дані інтегрованої картки платника податків не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки сама по собі наявність відомостей про податковий борг не звільняє контролюючий орган від обов`язку діяти у спосіб та в порядку, визначені законом.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проведення щодо позивача перевірки, за результатами якої було встановлено порушення вимог глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України. Також відповідачем не надано акта перевірки, який відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України є обов`язковою підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано доказів направлення позивачу податкової вимоги в порядку, визначеному статтею 59 Податкового кодексу України. Невиконання контролюючим органом передбаченої законом процедури позбавило позивача можливості своєчасно дізнатися про наявність податкового боргу та реалізувати своє право на його добровільне погашення.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та помилкового тлумачення норм податкового законодавства, однак не спростовують встановленого судом факту недотримання відповідачем обов`язкової процедури прийняття рішення про виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 28.09.2018 №1167/26-15-13-14-26/3240012368 прийняте без дотримання вимог Податкового кодексу України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням наведеного, оцінюючи спірне рішення крізь призму критеріїв, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також беручи до уваги розподіл обов`язку доказування, встановлений статтею 77 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, а тому позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують та зводяться фактично до незгоди апелянта із наданою судом оцінкою встановлених у справі обставин.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.
Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.В. Файдюк