Номер провадження: 22-ц/813/43/26 
Справа № 523/7051/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на спадкування, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси ухвалене під головуванням судді Бабакова В.П. 16 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, вимоги якого було змінено, до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом (т. 1 а.с. 4-9, 187-189, 209-211).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є рідним братом та сестрою ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшли квартира АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 . Заповіту вона не залишила, спадкоємцем першої черги є її онук – відповідач по справі. Оскільки ОСОБА_5 в останні півроку свого життя знаходилася у безпорадному стані, та позивачі нею опікувались, останні просили суд встановити факт того, що вони є рідними братом та сестрою померлої, змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши їх спадкоємцями першої черги, визнати за ними право на спадкування, та визнати за ними право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на належні ним частки.
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на спадкування (т. 1 а.с. 142-143).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_5 , після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем першої черги є він, інших спадкоємців першої черги немає. Він в своєму позові не заперечував про поганий стан бабусі перед смертю, зауваживши що він в силу своїх можливостей піклувався про неї, як міг. Отримати свідоцтво на спадщину він не може, оскільки йому перешкоджають позивачі своїм позовом, тому ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на спадкування.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено. 
Встановлено факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними сестрою та братом ОСОБА_5 . 
Змінено черговість одержання права на спадкування, визнавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано за ними право на спадкування. 
Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/3 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , та по 1/3 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 171).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права (т. 2 а.с 178-185).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутність факту прийняття спадщини шляхом реалізації такого права у вигляді подання, у встановленому законом порядку, до нотаріуса заяви про прийняття спадщини з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідчить про те, що права та законні інтереси позивачів не були та не могли бути порушені відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.
Щодо позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування, то апелянт зазначає, що позивачами не доведено всіх п`яти обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України для задоволення первісних позовних вимог.
Крім того, як підтверджено показами свідків з боку відповідача та іншими доказами, зокрема, роздруківками телефонних зв`язків, ОСОБА_5 , в силу свого віку, вела активний спосіб життя, дбала про своє здоров`я, самостійно про себе піклувалась, та повністю самостійно забезпечувала свої потреби.
Висновок експерта №35 від 20.08.2018 року, на який суд першої інстанції посилається як на доказ безпорадного стану, складений з грубим порушенням норм закону, та не підтверджений на вимогу суду всіма особами, які брали участь у його складанні, а відтак, такий висновок є недопустимим доказом.
В ході розгляду справи стало відомо, що апелянт ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією скороченого витягу свідоцтва (акту) про смерть №2469011/00/AZ/2021/679797 від 25 листопада 2021 року, виданим Відділом цивільного стану в м. Катоіцах (Республіка Польща).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2022 року залучено до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Сторони про розгляд справи на 19.05.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
19.05.2026 року від представника ОСОБА_2 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про відкладення слухання справи.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідні частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братом та сестрою ОСОБА_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли квартира АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 . 
Заповіту ОСОБА_5 не залишила, спадкоємцем першої черги є її онук – відповідач по справі ОСОБА_1 , інших спадкоємців першої черги немає.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у ч. 3, 4 ст. 1268, ст. ст. 1269, 1270 ЦК України.
Згідно зі ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв або бажає прийняти спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що даний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явлено передчасно, оскільки доказів того, що вони у встановленому законом порядку зверталися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 , та їм нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва, судам першої та апеляційної інстанцій не надано. 
Відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом має бути відмовлено у зв`язку з їх передчасністю.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування.
Як вже вказувалось вище, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У ч. 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
За змістом ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Стаття 1259 ЦК України визначає підстави та порядок зміни черговості одержання права на спадкування.
Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:
1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);
2) матеріальне забезпечення спадкодавця;
3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;
4) тривалий час здійснення дій, визначених у п. 1-3;
5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених обставин.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23), від 14.04.2025 року у справі № 754/14700/23 (провадження № 61-14268св24), тощо.
Під безпорадним станом спадкодавця слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05лютого 2018 року у справі було призначено посмертну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання:
- Якими захворюваннями страждала ОСОБА_5 в останні півроку свого життя?
- Чи була здатна ОСОБА_5 обслуговувати себе самостійно з урахуванням стану її здоров`я в останні півроку свого життя, тобто чи перебувала вона в безпорадному стані?
- Чи потребувала ОСОБА_5 , за станом здоров`я, стороннього догляду в останні півроку свого життя? Якщо так, то в якому обсязі він був потрібний?
- Чи потребувала ОСОБА_5 додаткового харчування, спеціалізованого лікування, які пов`язані з особливостями її хвороби?
Однак, на виконання ухвали суду судовими експертами був складений висновок комісійної судово-медичної експертизи від 20.08.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 останні півроку свого життя знаходилася у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст. 103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 104 ЦПК України, експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави проведення експертизи; питання, з яких експерт має надати суду висновок; особу (осіб), якій доручено проведення експертизи; перелік матеріалів, що надаються для дослідження; інші дані, які мають значення для проведення експертизи, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Експерти, яким судом доручено проведення експертизи, зобов`язані провести дослідження згідно з предметом, вказаним в ухвалі. Якщо фактичні дані розходяться з обставинами, експерт дає обґрунтований висновок про ті факти, які встановив, навіть якщо вони відмінні від початкових очікувань суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.
Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен в мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.
Матеріалами справи підтверджується, що висновок комісійної судово-медичної експертизи від 20.08.2018 року було складено на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2018 року, якою доручено провести саме посмертну судово-медичну експертизу, а не комісійну, і жодних доводів, чому саме експертами було проведено комісійну судово-медичну експертизу, матеріали справи не містять. У зв`язку із викладеним, такий висновок не може бути визнаний належним доказом у справі, оскільки його висновки не відповідають на поставлені судом питання та, крім того, дослідна частина висновку не містить докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних зі вказівкою методів та методик, які застосовувались експертами.
Наявні у матеріалах справи медичні документи свідчать про факти звернення ОСОБА_5 до медичних закладів для надання медичної допомоги у 2015-2016 роках та не підтверджують перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.
Допитані у суді першої інстанції свідки з боку позивача та відповідача надали суперечливі показання, з яких, однак, не можливо достеменно встановити факт перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, а також наданні їй допомоги з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Окрім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі не доведено, за допомогою належних та допустимих доказів, факту здійснення ними матеріального забезпечення спадкодавця ОСОБА_5 .
Так, матеріали судової справи не містять жодних відомостей про те, яким чином, чи в який спосіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали матеріальне забезпечення ОСОБА_5 , адже позивачами не надано відомостей про власний матеріальний стан, про розмір свого доходу та використання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наявних матеріальних ресурсів, у тому числі коштів для утримання ОСОБА_5 .
Встановивши, що позивачі не довели факт перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та неможливість останньої здійснювати звичайні речі і догляд за собою, як і не довели факт здійснення матеріального забезпечення та тривалої допомоги спадкодавцю, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , то рішення суду першої інстанції в частині їх задоволення сторонами не оскаржується, у зв`язку із чим в апеляційному порядку судове рішення у вказаній частині не переглядається.
Враховуючи зазначене, колегія суддів, приймаючи до уваги невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, доходить висновку про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, із одночасним ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог в частині позову ОСОБА_3 . 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року – скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) в частині зміни черговості одержання права на спадкування шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права на спадкування, та в частині задоволених позивних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності, за кожним, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , та 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В цій частині ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) про зміну черговості одержання права на спадкування, шляхом визнання ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині визнання за ОСОБА_3 права на спадкування, та в частині задоволених позивних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) про визнання за ОСОБА_3 права власності по 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , та 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська 

О.М. Таварткіладзе