Справа № 420/7133/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 16.03.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виключення відомостей про військовий облік відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Молдова та не знищення запису з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити відомості про військовий облік відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Молдова та знищити запис з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він не є громадянином України та не набував громадянства України, що підтверджується Довідкою ГУ ДМС в Одеській області від 26.01.2026 №Н-41/6/5101-26/5100.16/47-26, не проходив військову службу в Збройних Силах України та не підлягає військовому обліку, відповідно до приписів Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 17 січня 2026 року ОСОБА_2 був зупинений представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та при перевірці його документів повідомлено, що він перебуває у розшуку, в зв`язку з чим громадянина Республіки Молдова було примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 січня 2026 року згідно Постанови №131 про закриття справи про адміністративне правопорушення, під час особистого прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 справу про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 закрито, оскільки він є громадянином іншої держави, а саме Республики Молдови. Поряд з тим, питання щодо виключення відомостей про його перебування на обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів не вирішено.
26 січня 2026 року ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 та 30 січня 2026р. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з мотивованими заявами щодо усунення порушень відносно нього як громадянина Республіки Молдова, просив виключити (скасувати) будь-які відомості (інформацію) відносно нього з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» із зазначенням підстав, передбачених законодавством, та провести службову перевірку щодо незаконного перебування на військовому обліку громадянина Молдови, долучивши до заяви підтверджуючі документи про наявність громадянства Республіки Молдова. Відповіді на звернення заявника від ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не надійшли.
З метою захисту інтересів та законних прав, надання правничої допомоги в інтересах ОСОБА_1 направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 вих. № 141 від 06.02.2026, а також направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 вих. № 140 від 06.02.2026.
03 березня 2026 року в інтересах ОСОБА_3 були подані скарги до ІНФОРМАЦІЯ_6 , Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Сухопутних військ Збройних сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 про протиправну бездіяльність посадових осіб органів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та усіх пов`язаних баз даних щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Молдова, в зв`язку з чим просив провести перевірку по вищевказаному факту.
06 березня 2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_8 надійшла відповідь №943/ВихЗВГ/1076 від 06.03.2026 на скаргу від 03.03.2026 в інтересах ОСОБА_3 , згідно якої повідомлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_4 , перебував на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_10 . Був порушником правил військового обліку з 02.02.2025, не прибув за повісткою АТ «Укрпошта». 17.01.2026 працівниками Національної поліції України ОСОБА_5 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності. 17.01.2026 взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_11 згідно визначеного ОСОБА_6 необхідно звернутись безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_1 (за місцем перебування на обліку) з питання виключення з військового обліку. В разі незгоди з діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 має право оскаржити їх судовому порядку. Відповіді на скарги від ІНФОРМАЦІЯ_6 , Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Сухопутних військ Збройних сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 не надійшли.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді від 19.03.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду
- позовної заяви в новій редакції в якій має бути зазначено по батькові позивача або уточнено позовні вимоги;
- докази на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме витягу з Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та заяви позивача від 26.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_4 та заяви від 30.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_4 із доказами їх направлення.
24.03.2026 від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції (вх. №ЕС/32330/26), в якій ПІБ позивача зазначено - ОСОБА_1 .
В якості додатку долучено: заяви позивача від 26.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_4 та заяви від 30.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_4 із доказами їх направлення.
Щодо відомостей з Автоматизованої Системи РЕЗЕРВ+ з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , такі відомості відсутні у позивача та не можуть бути надані, водночас володільцем такої інформації є ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з чим існує необхідність у витребуванні відповідної інформації та документів судом.
Ухвалою судді від 26.03.2026 прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розглядати справу в порядку статті 262 КАС України. Суддя ухвалив, також, витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Копія ухвали від 26.03.2026 була доставлена до Електронного кабінету відповідача 26.03.2026. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, витребувані докази до суду не надав.
Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке. 
ОСОБА_2 , відповідно до паспорту НОМЕР_2 , виданий Agentia Servicii Publice 13.08.2021, дійсний до 13.08.2031 з 23.02.2026. паспорту НОМЕР_3 , строк дії до 23.02.2036, виданий Agentia Servicii Publice (а.с.29), є громадянином Республіки Молдова.
На ім`я ОСОБА_1 11.09.2023 видано посвідку на постійне проживання (а.с.27-28), дата закінчення строку дії якої – 08.09.2033.
Відповідно до листа Головного управління ДМС в Одеській області від 26.01.2026 №Н-41/6/5101-26/5100.16/47-26 (а.с.27), у адресанта відсутня інформація щодо оформлення набуття/прийняття громадянства України громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол №131 від 17.01.206 (а.с.33-34) за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
30.01.2026 ОСОБА_8 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою (а.с.38-39), у якій просив скасувати постанову на військовий облік.
На заяву ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 надав відповідь від 06.03.2026 №943/ВихЗВГ/1076 (а.с.59-60), у якій зазначив, що 17.01.2026 працівниками Національної поліції України ОСОБА_8 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складення протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та взятий на облік згідно визначеного Алгоритму. Позивачу необхідно звернутись безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_4 з питань виключення з військового обліку.
Вважаючи спірну бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого. 
Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно до п.п. 6-8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»:
іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; 
іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; 
іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;
Відповідно до статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.
Разом з тим, статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
При цьому, статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правове регулювання стосовно загального військового обов`язку і військової служби з метою реалізації громадянами України конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Суд підкреслює, що відповідно до статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», загальний військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, що перебувають в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Як встановлено судом, позивач є іноземцем. Отже, на момент спірних правовідносин на нього не поширюється військовий обов`язок, передбачений статтею 65 Конституції України, і він не належить до категорії допризовників, призовників чи військовозобов`язаних у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно ст.ст.22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Водночас втручання у право на повагу до приватного життя є таким, що порушує статтю 8 Конвенції, якщо воно не є виправданим за пунктом 2 статті 8 Конвенції як таке, що було здійснене «згідно із законом», переслідує одну або декілька законних цілей, перелічених у ньому, і є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цих цілі чи цілей.
В свою чергу, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року).
На переконання суду, перебування іноземців на військовому обліку не є «необхідним у демократичному суспільстві» в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб та не відповідає «нагальній суспільній потребі» та не є необхідним у демократичному суспільстві.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо взяття на військовий облік позивача, який є громадянином Республіки Молдова та не є громадянином України, вчинені всупереч нормам законодавства України, які регулюють особливості загального військового обов`язку іноземців, а відтак суд визнає їх протиправними.
Щодо позовної вимоги про знищення запису з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд зазначає таке.
Так, відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відомості про громадян України, які не є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, знищуються суб`єктами Реєстру відповідно до Порядку ведення Реєстру, затвердженого держателем Реєстру.
В той же час дані про перебування позивача на військовому обліку з вказано реєстру не включені, а відтак заявлені позовні вимоги є передчасними.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
Щодо захисту порушеного права, суд виходить з такого.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
В свою чергу, поняття дискреційних повноважень, яке наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яку прийняв Комітет Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Так, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України (ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
При цьому, відповідно до п.п.5, 6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено, які громадяни України підлягають зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) та виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України). 
Відповідно до наведеної норми, зняття та виключення з військового обліку є різними поняттями, як за підставами, процедурами так й за наслідками.
Оскільки перебування на військовому обліку військовозобов`язаних та резервістів має місце щодо громадян України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з військового обліку громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 .
Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Відповідно до частини 1 статті 21-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» іноземці та особи без громадянства можуть бути прийняті на військову службу до Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України за контрактом на посади рядового, сержантського і старшинського складу.
Частина 3 статті 21-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказує, що для прийняття на військову службу іноземці та особи без громадянства звертаються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх проживання або безпосередньо до військової частини, в якій вони мають бажання проходити службу за контрактом.
Згідно до частини 1, 2, 3 статті 21-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у контракті про проходження військової служби іноземців та осіб без громадянства встановлюється випробування строком два місяці.
Для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.
Під час дії особливого періоду військовослужбовцям із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом, гарантується можливість припинення (розірвання) контракту за власним бажанням.
Указом Президента України від 10.06.2016 №248/2016 затверджено Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства, яке визначає порядок проходження іноземцями та особами без громадянства (далі - іноземці) військової служби у Збройних Силах України (пункт 1 Положення).
Пунктом 2 Положенням передбачено те, що іноземці, які на законних підставах перебувають на території України, можуть бути прийняті на військову службу за контрактом до Збройних Сил України (далі - військова служба) у добровільному порядку.
У добровільному порядку іноземці проходять: військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
З іноземцями, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження іноземцями чи особами без громадянства відповідного виду військової служби у Збройних Силах України згідно з додатком (далі - контракт про проходження військової служби).
Контракт про проходження військової служби - це письмова угода, що укладається між іноземцем і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Відповідно до пункту 9 Положення, початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок обліку військовослужбовців, форми і призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення визначаються Міністерством оборони України (пункт 12 Положення).
Судом не встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України.
Водночас, позивач міг бути прийнятий на військову службу добровільно, лише шляхом укладення строкового контракту про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України в порядку, передбаченому Положенням, яке затверджене Указом Президента України від 10.06.2016 № 248/2016.
Доказів того, що позивач виявив бажання проходити військову службу в Збройних Силах України за контрактом і уклав контракт, який би міг бути підставою для перебування його на військовому обліку, судом не здобуто.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Виходячи із системного аналізу наведених вище положень та обставин справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір всього в розмірі 1064,96 грн.
Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з військового обліку громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ); 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА