Справа № 211/9767/25
Провадження № 2/211/1340/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

23 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Юзефовича І.О.,
за участю секретаря судового засідання - Андрійченко А.Ю.,
розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2155080423, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 54249 грн., дата закінчення кредитного договору 24.11.2022 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору. В подальшому права вимоги за Кредитним договором №2155080423 від 24.11.2020 року відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу, за яким первісний кредитор передав позивачу за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 . Відповідач всупереч умов кредитного договору, незважаючи на вимогу погасити борг, не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не виконала умови договору. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позичальник перед банком має заборгованість станом на 12.05.2025 року в сумі 65141,16 грн., з яких: 43316,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4,95 грн. – заборгованість за річними процентами, 21819,84 грн. - заборгованість за щомісячними процентами. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 65141,16 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн.
Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
23.10.2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» скеровано до суду відзив представника відповідача ОСОБА_2 , згідно якого представник відповідача вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26999,00 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Виходячи з висновку Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження 14-131цс19 надані позивачем Умови отримання фінансових кредитів ТОВ "ЦФР" не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил чи можливості використання фінансовою компанією додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані. Тобто до спірних відносин між сторонами повинні застосовуватися виключно умови кредитування зазначені в заяві-анкеті на отримання кредиту та кредитному договорі № 2155080423 від 24.11.2020 року підписаних відповідачем. Відповідно до п. 8 Паспорту кредиту, Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежить від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладанню кредитного договору з позичальником оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Враховуючи те, що паспорт кредиту не являється складовою частиною кредитного договору № 2155080423 від 24.11.2020 року, а в кредитному договорі № 2155080423 від 24.11.2020 року процентна ставка не зазначена, у позивача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитом. Отже, відповідач повинен повернути позивачу фактично витрачені кредитні кошти. Враховуючи здійсненні відповідачем платежі по тілу кредиту, вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2155080423 від 24.11.2020 року за тілом кредиту в розмірі 26999,00 грн. Окрім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правну допомогу в розмірі 6000.00 грн.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача адвокат Альховська І.Б. надала заяву, згідно якої просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник відповідача Вовк М.В. надав до суду заяву, в якій обставини та вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву по справі підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
24 листопада 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 2155080423, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (а.с.11).
Згідно з пунктами 1.2, 1.3 вказаного вище кредитного договору, кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту – 54249,00 грн, строк, на який надається кредит - 24. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5080423, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з п. 2.1 вказаного вище кредитного договору, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» редакція від 04.05.2020 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей договір.
17 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» (фактор) та ТОВ «ФК «ЦФР» (клієнт) було укладено договір факторингу №171221, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (а.с. 15-16).
На виконання вимог п. 3.1. договору факторингу, АТ «Таскомбанк» сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» 467336417,92 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №833437008 від 17 грудня 2021 року (а.с. 65).
Таким чином, ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договором № 2155080423 від 24.11.2020 року, укладеним із ОСОБА_1 , загальною сумою боргу 45281,36 грн, що також підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 (а.с. 12).
На підтвердження позовних вимог, АТ «Таскомбанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2155080423 від 24.11.2020 року, згідно якого станом на 12.05.2025 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 65141,16 грн, а саме: 43316,37 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4,95 грн. - заборгованість по відсоткам, 21819,84 грн. - заборгованість по щомісячним процентам.
АТ «Таскомбанк» 20.06.2025 на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повне повернення кредиту та погашення заборгованості за договором №2155080423 (а.с.22).
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У кредитному договорі № 2155080423 від 24.11.2020 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 2155080423 від 24.11.2020 року, посилався на Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», як невід`ємну частину кредитного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що позичальник розумів, ознайомився і погодився з Умовами отримання фінансових кредитів, підписуючи кредитний договір.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Долучена до позовної заяви копія паспорту кредиту № 5080423 від 24.11.2020 року не може вважатись складовою кредитного договору, форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. У вказаному вище паспорті кредиту № 5080423 від 24.11.2020 року вказано, зокрема, що обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку; реальна річна процентна ставка обчислена на припущеннях, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та\або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с.11).
Зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Таку інформацію Банк надає споживачам фінансових послуг відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування коштами.
Таким чином за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в кредитному договорі та анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані Банком докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору з визначенням розміру відсотків за його користування, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставини.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
В той же час, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається з виписки по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 24.11.2020 року по 12.05.2025 року відповідач користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи заборгованість.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність погодження між сторонами у належному письмовому вигляді плату за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати відсотків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2155080423 від 24.11.2020 року в сукупному розмірі 65141,16 грн.
Як вбачається з наданої представником відповідача довідки про графік руху коштів по кредитному договору № 2155080423 від 24.11.2020 року станом на 25.08.2021 року на погашення заборгованості відповідачем сплачено 20700,00 грн. Вказані суми при погашенні заборгованості за договором було зараховано, в тому числі, і як оплату процентів за користування кредитними коштами. 
При цьому, судом встановлено, що сторонами не було погоджено розмір відсотків за користування відповідачем коштами, отриманими за вищевказаним договором.
Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, щодо відсутності доказів про погодження між сторонами відсоткової ставки за користування кредитними коштами, суд вважає, грошові кошти в розмірі 20700,00 грн мали бути зараховані як погашення фактично отриманих відповідачем коштів.
Таким чином, слід дійти висновку, що розмір заборгованості за кредитом слід зменшити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість віднявши від заборгованості по тілу кредиту, визначену за розрахунком банку 54249,00 грн, сплачені відповідачем на погашення заборгованості 20700,00 грн. та 6550,00 грн. сплачені відповідачем згідно квитанцій від 17.09.2021 року та 10.12.2021 року (а.с.54зв.).
Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність погодження між сторонами у належному письмовому вигляді плату за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати відсотків, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2155080423 від 24.11.2020 року в розмірі 26999,00 грн. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
При розгляді справи, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
Згідно частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., (а.с.1), сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1004,01 грн. (26999,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2 422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 65141,16 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №756/15736/18.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №826/856/18).
Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18.
Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №686/31892/19.
Як вбачається з матеріалів справи при подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 65141,16 грн.
Суд позов позивача задовольняє частково на загальну суму 26999,00 грн.
Таким чином процент задоволених позовних вимог, що підлягають стягненню з відповідача складає 41,45 % (26999,00 грн. (задоволені позовні вимоги) х 100% : 65141,16 грн (заявлені позовні вимоги).
Відповідачем по справі було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. підтверджуються: договором №07/10/2025 від 07.10.2025 про надання правничої допомоги (а.с. 55зв.); актом приймання-передачі правничої допомоги від 22.10.2025 року (а.с. 56); розрахунковою квитанцією від 22.10.2025 року (а.с. 55); ордером на надання правничої (правової) допомоги від 07.10.2025 року (а.с. 49); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Вовк М.В. (а.с. 54зв).
Враховуючи те, що суд відхилив 58,55 % позовних вимог позивача (100% - 41,45 % = 58,55 %), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог в розмірі 3513,00 грн. (6000,00 грн х 58,55 % : 100% = 3513,00 грн).
На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 611, 625, 651, 653, 1049, 1054 ЦК України, статтями 10,12, 81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (код ЄДРПОУ 09806443, юридична адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за Кредитним договором №2155080423 від 24.11.2020 року станом на 12.05.2025 року в загальній сумі 26999 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) в розмірі 26999 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1004 (одна тисяча чотири) гривні 01 копійка.
Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (код ЄДРПОУ 09806443, юридична адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог в розмірі 3513 (три тисячі п`ятсот тринадцять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 23 червня 2026 року.

Суддя        І.О.Юзефович