Дата документу 25.05.2026 
Справа № 334/2071/22
Провадження № 1-кп/334/156/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
потерпілого ОСОБА_8 
обвинуваченого ОСОБА_9 
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу технічну освіту, одруженого, пенсіонера, працюючого у Департаменті молоді, сім`ї і спорту оператор хімводоочистки, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України
ВСТАНОВИВ:

22 березня 2022 року приблизно о 13.00 годині на проїзній частині в межах перехрестя проспекту Металургів та вулиці Незалежної України неподалік будинку №23 у місті Запоріжжя у ОСОБА_9 , який керував транспортним засобом марки «Ореl», моделі «Corsa», у кузові синього кольору, державний номерний реєстраційний знак НОМЕР_1 на ґрунті неприязних відносин під час словесного конфлікту виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував транспортним засобом «Volkswagen», моделі «Caddy», державний реєстраційний знак « НОМЕР_2 ».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений покинувши салон власного автомобіля, перебуваючи у положенні стоячи навпроти потерпілого та тримаючи в правій руці не встановлений в ході досудового розслідування предмет, який має колоті властивості, наніс один тичковий удар у верхню частину тулуба з ліва, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колотого поранення грудної клітини з ліва, з локалізацією рани в проекції 5-го міжребір`я по паралельній лінії, з наскрізним пораненням серця, пораненням діафрагми, зі скупченням крові в лівій плевральній порожнині та в порожнині перикарду, дихання недостатності 1 ступеня, що кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Після цього, обвинувачений вважаючи, що досяг своєї злочинної мети та виконав усі дії, які на його думку, необхідні були для доведення злочину до кінця, саме смерті ОСОБА_8 , залишивши місце вчинення злочину, однак наслідки у вигляді смерті останнього не настали завдяки наданню йому своєчасної медичної допомоги, тобто злочин не було закінчено з причин, що не залежало від його волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у пред`явленому обвинувачені не визнав та пояснив, що 22 березня 2022 року приблизно о 13 годині, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_12 , який пообіцяв йому записати на флешку відео. По дорозі до свого знайомого на дорозі між ним та потерпілим ОСОБА_8 стався конфлікт через аварійну ситуацію на дорозі через порушення правил дорожнього руху, недотримання правил рядності. На світлофорі коли автомобілі порівнялися, потерпілий кричав на нього, махав руками, але що саме він не чув, так як вікна в автомобілі були зачинені. Він не звернув на нього уваги та продовжив свій рух далі. Потім потерпілий почав перегороджувати йому дорогу і їхати за ним. Після зупинки на перехресті, зачекавши безпечного моменту, щоб проїхати перехрестя в цей момент потерпілий відкрив двері в його автомобілі та наніс йому удар кулаком в обличчя. Після чого відійшов в сторону, на що він йому крикнув йому «що він робить», потерпілий повернувся назад схватив його за комір куртки і почав витягувати його з автомобіля і бити ногами по його ногам. В момент коли потерпілий витягував його з автомобіля, він схватив «чертилку» в руки яка лежала біля важеля переключення передач. Коли потерпілий знову хотів нанести йому удар ногою, він витягнув руку, і почув від потерпілого «ой». Після цього їх розняв свідок ОСОБА_13 який проходи поруч він став між ними та сказав, щоб вони заспокоїлись. Після цього він сів в свій автомобіль та поїхав, заїхав у двір до свого знайомого, та подзвонив йому, щоб він спускався. Коли він сидів у своїй машині побачив як потерпілий заїхав у двір, напевно шукав його. Потерпілий під`їхав до нього, почав стукати по автомобілю, фотографувати його. Дочекавшись свого знайомого вони разом поїхали до гаражу свідка ОСОБА_12 , де попрощалися та роз`їхалися . Шкодує про те, що трапилося.
Прокурор вважав вину ОСОБА_9 доведеною дослідженими під час судового розгляду доказами в межах ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України. Вважає, що дії ОСОБА_9 були спрямовані на позбавлення життя потерпілого, а досліджені судом докази не дають підстав вважати, що обвинувачений мав намір спричинити потерпілому будь-які тілесні ушкодження, а не ті, що неминуче потягнуть його смерть.
Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_9 в обсязі встановленому судом, в межах висунутого обвинувачення, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:
показаннями потерпілого ОСОБА_8 наданими ним в судовому засіданні під час попереднього судового розгляду 11 липня 2022 року та заслуханими під час судового засідання 24 вересня 2025 року, згідно яких, 22 березня 2022 року між ним та обвинуваченим стався конфлікт, спричинений поведінкою його учасників під час дорожнього руху. Так, спочатку обвинувачений, керуючи транспортним засобом марки «Ореl», моделі «Corsa», не надав переваги у русі автомобілю, яким керував він, на перехресті пр. Соборного та вул. Південноукраїнської. В подальшому, в районі перехрестя пр. Соборного та вул. Сергія Тюленіна між ним та обвинуваченим знову виникла подібна ситуація через недотримання обвинуваченим правил дорожнього руху, що могло спричинити аварію.
Біля світлофора на перехресті пр. Соборного та пр. Металургів, обидва автомобілі зупинились на червоний сигнал світлофора, у цей час він прокричав у вікно обвинуваченому: «Що ти робиш?», а у відповідь обвинувачений викрикнув образи на його адресу та продовжив рух по пр. Металургів в сторону вул. Незалежної України.
Він на своєму автомобілі наздогнав автомобіль обвинуваченого на перехресті пр. Металургів та вул. Незалежної України, вийшов зі свого автомобілю, відчинив двері автомобілю обвинуваченого та сказав йому: «Кому ти це кажеш?!», однак усвідомивши, що обвинувачений похилого віку, розвернувся та пішов в бік свого автомобілю. У цей час обвинувачений вийшов зі свого автомобілю та наздогнав його.
Він вхопив обвинуваченого за плечі та наніс декілька ударів ногами по тулубу та ногам, а обвинувачений, розмахуючи руками, раз чи два штовхнув його в район грудей. Він водночас побачив, що обвинувачений у своїй правій руці намагається сховати предмет схожий на «заточку».
В цей момент до нього та обвинуваченого підійшов, раніше не відомий йому чоловік, який розборонив їх руками ставши поміж ними. Він вирішив, що обвинувачений знайомий із цим чоловіком, оскільки він назвав обвинуваченого по імені та вказав заспокоїтись та йти. Він говорив цьому чоловіку, що обвинувачений приховує «заточку».
В подальшому, обвинувачений сів до свого автомобілю та поїхав по вул. Незалежної України в сторону порту та повернув у двори. Після цього він, почав викликати поліцію за допомогою лінії «102» та переслідувати обвинуваченого. Через деякий час він побачив автомобіль обвинуваченого в одному з дворів і перекрив його виїзд своїм автомобілем.
Оператор лінії «102» вказав на те, що необхідно зазначити точну адресу місця події, але оскільки він не знав місцевості, він вийшов з машини та почав ходити у дворі, шукаючи таблички із вказівкою назви вулиці та номеру будинку. В цей момент він побачив двох чоловіків, які не сказали йому адресу. Один з чоловіків сів до автомобілю обвинуваченого та вони разом виїхали з двору.
Він побачив автомобіль швидкої допомоги біля будинку культури Металургів і підійшов до них. В цей час йому стало зле, і він ліг в машині чекаючи на медичну допомогу. Тільки в цей момент він побачив кров на своєму одязі в районі грудей.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що у березні 2022 року переходив дорогу на перехресті, і побачив на проїжджій частині конфлікт між двома чоловіками. Молодий чоловік наносив удари коліном літньому чоловіку. У літньому чоловіку свідок впізнав свого знайомому ОСОБА_9 , вирішив підійти і вияснити обставини конфлікту. Підійшовши до чоловіків, свідок запропонував закінчити конфлікт та розійтися. Чоловіки послухалися, сіли по своїм автомобілям та роз`їхалися. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , пояснив, що працював фельдшером на швидкій допомозі. Приїхавши за викликом, побачив поліцію яка надавала першу необхідну допомогу потерпілому. У потерпілого був невеликий отвір у грудній клітині, низький тиск. Потім потерпілого доставили по п`ятої міської лікарні. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що на весні 2022 року, отримав телефонний дзвінок від свого директора, який повідомив що ОСОБА_8 , заходиться у лікарні, і свідку потрібно приїхати забрати службовий автомобіль. Приїхавши на місце події, поліція віддала автомобіль.
Від допиту свідка ОСОБА_16 , прокурорка відмовилась з огляду на те, що встановити актуальне місце мешкання даного свідка встановити не вдалось, також відмовилась від допиту свідка ОСОБА_17 , з огляду на те, що встановити актуальне місце мешкання даного свідка встановити не вдалось, однак в телефонному режимі даний свідок повідомила, що вона про ситуацію в якої вона є свідком чує вперше, та нічого про це не знає, та в подальшому від спілкування відмовилась.
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 березня 2022 року;
протоколом огляду місця події від 22 березня 2022 року, відповідно до якого слідчими оглянута відкрита ділянка місцевості в районі будинку АДРЕСА_2 ;
протоколом огляду від 22 березня 2022 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчими оглянута приміщення приймального покою МКП «МЛЕ та ШМД» ЗОР та вилучено одяг;
протоколом огляду від 24 березня 2022 року, відповідно до якого слідчими оглянуто гараж у гаражному кооперативі біля будинку №12А по бульвару Центральному у місці Запоріжжі та вилучені речі;
протоколом огляду від 24 березня 2022 року, відповідно до якого слідчими оглянутий одяг та особисті речі ОСОБА_9 , а також вилучені речі;
довідкою від 23 березня 2022 року №01-05/199 про те, що ОСОБА_8 знаходиться на лікування з 22 березня 2022 року з діагнозом проникаюче колоте поранення грудної клітки зліва;
висновком експерта, за результатами проведення судово-медичної експертизи №402п від 13 травня 2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено проникаюче колоте поранення грудної клітки зліва, з локалізацією рани в проекції 5-го міжребір`я по парастернальній лінії, з наскрізним пораненням серця, пораненням діафрагми, зі скупченням крові в лівій плевральній порожнині та в порожнині перикарду, дихання недостатність 1 ступеня, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Встановити від дії якого предмету було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_8 експерту не вдалось через проведення хірургічної обробки рани та природні процеси загоєння. Давність утворення ушкодження не суперечить строку, вказаному в фабулі постанови слідчого та медичній карті. Виникнення виявленого ушкодження у ОСОБА_8 можливо при будь-якому положенні потерпілого відносно особи, що спричинила тілесне ушкодження, за умови доступності зони ушкодження для травматичного впливу. Виходячи з локалізації та характеру тілесного ушкодження, експерт вважає, що воно могло утворитись внаслідок не менш одного травматичного впливу колотим предметом в ділянку грудної клітки ліворуч;
протоколом огляду речей від 24 березня 2022 року в ході якого оглянуто мобільний телефон IPhone XS Max;
висновком експерта, за результатами проведення судово-медичної цитологічної експертизи №1202 від 15 квітня 2022 року, відповідно до якого визначена група крові ОСОБА_9 ;
висновком експерта №201 від 24 травня 2022 року, відповідно до якого пошкодження на светрі потерпілого ОСОБА_8 утворились від дії колючо-ріжучого предмету, який в травмуючий частині має, щонайменше одне лезо. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави виключити кожен із представлених на експертизу предметів, а саме: викрутку з рукояткою тілесного відтінку, викрутку з рукояткою червоного кольору, викрутку з рукояткою помаранчевого кольору, два шила, фрагмент металевої спиці та фрагмент манікюрних ножиць, в якості знарядь, якими могли бути нанесені пошкодження на одязі потерпілого;
висновком експерта №1221 від 29 квітня 2022 року, відповідно до якого на кофті, футболці, джинсових штанах потерпілого ОСОБА_8 , встановлена наявність крові людини, у тому числі крові ОСОБА_8 . Походження крові від ОСОБА_9 виключається;
висновком експерта №1220 від 10 травня 2022 року, відповідно до якого у слідах на парі кросівок ОСОБА_9 встановлена наявність крові людини, і не виключається походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_8 . Походження крові від ОСОБА_9 виключається;
висновком експерта №1199 від 15 квітня 2022 року, відповідно до якого при дослідженні інструментів, вилучених під час огляду автомобіля «Opel», марки «Corsa», державний номерний знак НОМЕР_1 наявність на них крові не встановлена. Епітеліальні клітини придатні для дослідження не знайдені;
висновком експерта №558/к від 27 травня 2022 року, відповідно до якого встановити від дії якого предмету було спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 не вдалось. Водночас комісія співставивши локалізацію тілесних ушкоджень із показами потерпілого дійшла висновку, що можливість утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_8 за механізмом на який він вказував у протоколі допиту від 24 березня 2022 року та протоколі проведення слідчого експерименту від 05 травня 2022 року за його участю не виключається;
висновком експерта №559/к від 27 травня 2022 року, відповідно до якого тілесне ушкодження у ОСОБА_8 вказане як колоте, проте дії якого предмету було спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 не вдалось. Водночас комісія співставивши локалізацію тілесних ушкоджень із показами ОСОБА_9 дійшла висновку, що можливість утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_8 за механізмом на який вказував ОСОБА_9 у протоколі допиту від 05 квітня 2022 року та протоколі проведення слідчого експерименту від 05 квітня 2022 року за його участю не виключається;
протоколом проведення слідчого експерименту від 05 травня 2022 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 та відеозаписом до нього який було відтворено безпосередньо в судовому засіданні;
протоколом проведення слідчого експерименту від 05 квітня 2022 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та відеозаписом до нього який було відтворено безпосередньо в судовому засіданні;
висновком експерта №331/п від 28 березня 2022 року, відповідно до якого садно на слизовій оболонці лівої щічної ділянки у ОСОБА_9 сама за собою кваліфікується як тілесне ушкодження, тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмета, давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи, знаряддя та способи його спричинення не виявлені, ушкодження утворилось від не менш ніж одноразового травматичного впливу.
Суд не може погодитися з доводами досудового слідства щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. 
Висновки досудового слідства спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, обвинувачений не заперечує, що між ним та ОСОБА_8 , виник словесний конфлікт з невідомих причин. Під час якого ОСОБА_9 зробив один точковий удар в грудну клітину ОСОБА_8 «чертилкою» яку тримав у руках, після чого поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення. Наміру вбивати потерпілого у нього не було. В процесі конфлікту він погроз відносно потерпілого про намір його вбити не виказував, хоча можливість вбити потерпілого у нього була. Ніяких дій з метою спричинення смерті потерпілому не здійснював. 
Потерпілий під час допиту, не казав, що обвинувачений відносно нього виказував будь які конкретні погрози про вбивство. Після спричинення йому одного поранення обвинувачений пішов до машини та поїхав слідом за обвинуваченим та викликав працівників поліції. Ніяких дій спрямованих на його утримання на місці вчинення кримінального правопорушення не здійснював. Можливість спричинити йому ще тілесні ушкодження у обвинуваченого була.
Під час проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого мало місце проникаюче колоте поранення грудної клітки зліва, з локалізацією рани в проекції 5-го міжребір`я по парастернальній лінії, з наскрізним пораненням серця, пораненням діафрагми, зі скупченням крові в лівій плевральній порожнині та в порожнині перикарду, дихання недостатність 1 ступеня, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Встановити від дії якого предмету було спричинено тілесні ушкодження потерпілому експерту не вдалось через проведення хірургічної обробки рани та природні процеси загоєння. Давність утворення ушкодження не суперечить строку, вказаному в фабулі постанови слідчого та медичній карті. Виникнення виявленого ушкодження у потерпілого можливо при будь-якому положенні потерпілого відносно особи, що спричинила тілесне ушкодження, за умови доступності зони ушкодження для травматичного впливу. Виходячи з локалізації та характеру тілесного ушкодження, експерт вважає, що воно могло утворитись внаслідок не менш одного травматичного впливу колотим предметом в ділянку грудної клітки ліворуч.
Законодавець визначає суб`єктивну сторону умисного вбивства у формі умислу. Обвинувачений заперечував наявність у нього умислу на вчинення вбивства потерпілого. 
Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Виходячи із сукупності всіх обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зокрема, способу вчинення, характер та локалізацію отриманих потерпілим тілесних ушкоджень - у вигляді проникаючого колотого поранення грудної клітки зліва, з локалізацією рани в проекції 5-го міжребір`я по парастернальній лінії, з наскрізним пораненням серця, пораненням діафрагми, зі скупченням крові в лівій плевральній порожнині та в порожнині перикарду, дихання недостатність 1 ступеня, могло утворитись внаслідок не менш одного травматичного впливу колотим предметом в ділянку грудної клітки ліворуч, а також попередню поведінку та взаємовідносини обвинуваченого та потерпілого, які до моменту конфлікту, який стався 22 березня 2022 року між собою знайомі не були, під час конфлікту, обвинувачений не мав на меті спричинити потерпілому смерть, хоча мав можливість це зробити, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого не охоплювалося умислом обвинуваченого на позбавлення життя (вбивства) потерпілого.
Відповідно до пункту четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання), а відтак, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.
Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна настати лише за наслідками, які фактично настали.
Згідно до пункту 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.
Тобто, замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Частиною 1 ст. 121 КК України встановлено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.
В матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу у ОСОБА_9 на вчинення замаху на вбивство ОСОБА_8 . При цьому з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений діяв із невизначеним умислом, тобто бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, тому він повинен нести відповідальність за фактично заподіяне.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові №5-32кс12 від 31 січня 2013 року, відповідно до якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Встановлені судом обставини підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями обвинуваченого щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), показаннями допитаних у суді потерпілого та свідків, які є логічними та послідовними і узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 судом також враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», у п.43 якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
У цій правовій позиції можна виокремити такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено «поза розумним сумнівом».
З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин даної справи суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство слід перекваліфікувати на ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Посилання ОСОБА_9 і його захисника на те, що можливо під час захисту свого життя та здоров`я обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 захищаючись від неправомірних дій останнього, після спричинення йому потерпілим удару в обличчя, тобто діяв в межах необхідної оборони або з її перевищенням, не підтверджені належними і допустимими доказами.
Пленум ВСУ у постанові №1 від 26 квітня 2002 року вказав, що при встановленні наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.
Пояснення ОСОБА_9 про те, що під час захисту від агресивних дій потерпілого ОСОБА_8 можливо останній міг наткнутись на предмет у його руці, не підтверджені жодним доказом дослідженим в судовому засіданні. 
Отже, позиція сторони захисту, що дії потерпілого ОСОБА_8 , на які в показаннях посилався обвинувачений, давали б достатні підстави вважати ОСОБА_9 , що має місце реальна і безпосередня загроза посягання на його життя, і останній не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковість свого припущення, внаслідок чого став захищатися і потерпілий випадково під час своїх агресивних дій міг наткнутись на предмет у його руці є неузгодженою та спростовується сукупністю досліджених доказів.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відведення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Встановлені судом обставини вказують на те, що дії потерпілого які передували нанесенню точкового удару за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_9 , які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. А тому посилання сторони захисту на вчинення обвинуваченим злочину в стані необхідної оборони є безпідставними. 
Крім цього доводи сторони захисту відносно того, що злочин було вчинено в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, суд також вважає необґрунтованими з наступних підстав. Як вбачається з п.6.6. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, вирішення питань перебування підекспертної особи в стані вираженого емоційного збудження або емоційного напруження, що може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання, а також перебування підекспертної особи на момент скоєння протиправних дій у стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, потребує спеціальних знань та призначення судової психологічної експертизи. Між тим вказана експертиза не проводилась, клопотання про її призначення стороною захисту не заявлялось. Враховуючи наведене, належних та допустимих доказів, які б у їх сукупності дозволили суду встановити наявність у обвинуваченого сильного душевного хвилювання станом на момент вчинення кримінального правопорушення під впливом такого хвилювання, стороною захисту суду не надано.
З урахуванням викладеного суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 , охоплюються диспозицією складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він має вищу технічну освіту, одружений, пенсіонер, працює у Департаменті молоді, сім`ї і спорту оператором хімводоочистки, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно ст.66 КК України, судом не встановлені.
Обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України, судом не встановлені.
Призначаючи покарання обвинуваченому за скоєне, суд керується нормами ч.2 ст.50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України, суд враховує, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку, про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі але не в максимальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України, що буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання щодо речових доказів вирішується у відповідності з положеннями ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
ОСОБА_9 на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України на ОСОБА_9 покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
ОСОБА_9 запобіжний захід до набрання вироком законної сили, залишити без змін - особисте зобов`язання.
Арешт на майно, накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року - скасувати.
Речові докази: 
предмет, схожий на викрутку з полімерною рукояткою тілесного відтінку, предмет, схожий на викрутку з полімерною рукояткою помаранчевого кольору, 2 предмета схожих на шило, частини манікюрних ножиць, фрагмент металевої спиці, чорну флісову куртку, чорні спортивні штани, чорні кросівки, чорні шкарпетки, чорна кофта, які по даному кримінальному провадженню визнано речовими доказами та перебувають на відповідальному зберіганні в камері схову речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - знищити. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1