Справа № 161/14555/25 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/615/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів Бугайчука О. М., Карпік В. Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2025 року було відкрито провадження у даній цивільній справі.
04 листопада 2025 року ухвалою цього ж суду підготовче провадження у цій справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду.
У подальшому ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 , з підстав повторної неявки належним чином повідомленого представника позивача у судове засідання, залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті у цій справі.
Вважаючи дану ухвалу суду першої інстанції незаконною, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов без розгляду, оскільки неповно з`ясував обставини справи та порушив норми процесуального права.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут», вважаючи оскаржувану ухвалу такою, що прийнята місцевим судом з додержанням норм процесуального права, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений представник позивача повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, не повідомив суд про причину неявки та не подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможна.
З матеріалів справи вбачається, що у липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Волиньобленерго», ТОВ «Волиньелектрозбут», в якому просила суд визнати нечинним і скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго» оформлене протоколом від 10 квітня 2025 року № 354, та визнати недійсним корегуючий розрахунок ПЕЕ № 531020384/4/Ф1 від 01 травня 2025 року постачальника електричної енергії ТОВ «Волиньелектрозбут».
Провадження у даній цивільній справі було відкрито 23 липня 2025 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2025 року за заявою позивача ОСОБА_2 було вжито заходи забезпечення позову – заборонено відповідачам ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» припинення електропостачання приватного домогосподарства ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 10 грудня 2025 року.
10 грудня 2025 року судове засідання проводилось за участі представників сторін спору. Під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд заслухав представників сторін спору та оголосив перерву у справі до 16 січня 2026 року.
16 січня 2026 року розгляд даної цивільної справи з ініціативи суду було відкладено на 19 лютого 2026 року.
19 лютого 2026 року розгляд справи за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 було відкладено на 17 березня 2026 року.
17 березня 2026 Луцьким міськрайонним судом Волинської області постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, оскільки представник, будучи належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив суд про причину неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача та його представника і за умови, що їх нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що зважаючи на те, що 10 грудня 2025 року судом першої інстанції вже було розпочато розгляд справи по суті та заслухано пояснення представників сторін спору, то у суду не було передбачених процесуальним законом підстав для залишення позовної заяви без розгляду із-за повторного нез`явлення представника позивача в судове засідання після оголошення перерви.
У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії») та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії») Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. 
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно постановив ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищевказане, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді