ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.06.2026	Справа № 910/4766/26	

За позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" 
до Акціонерного товариства "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ І ЗАОЩАДЖЕНЬ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ ЕНЕРДЖІ"
про стягнення 523 453,38 грн
Суддя О.В. Гумега
секретар судового засідання
О.Ю. Мороз
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - позивач, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ І ЗАОЩАДЖЕНЬ" (далі - відповідач, АТ "БІЗБАНК") про стягнення 523 453,38 грн, з яких: 506 245,14 грн повної суми договірного забезпечення, 13 754,68 грн інфляційних втрат та 3 453,56 грн 3 % річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням постачальником (ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ") умов Договорів про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-19-00525-01 (далі - Договір 1) та № ЦЗВ-19-00625-01 (далі - Договір 2) (далі разом - Договори) в частині поставки товару в строки, обумовлені Договорами, що є гарантійним випадком відповідно до умов Гарантії від 29.05.2025 № 2179/25-ГВе (далі - Гарантія 1) та Гарантії від 04.06.2025 № 2277/25-ГВе (далі - Гарантія 2) (далі разом - Гарантії), позивач пред`явив до відповідача Вимогу від 22.01.2025 № Ц-3-1.5-18/100-26 (далі - Вимога 1) про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 411 428,16 грн та Вимогу від 22.01.2025 № Ц-3-1.5-18/102-26 (далі - Вимога 2) (далі разом - Вимоги) про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 94 816,98 грн. Враховуючи, що листами від 20.02.2026 № 05-1/02/1442 та від 20.02.2026 № 05-1/02/1441 відповідач відмовив у задоволенні Вимог позивача, відмова відповідача, на думку позивача, є неправомірною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача повної суми договірного забезпечення, визначеного Гарантіями, а також сум інфляційних втрат та 3 % річних за порушення відповідачем грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 позовну заяву АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
05.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/4766/26 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ ЕНЕРДЖІ" (ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ").
Суд повідомляв позивача, відповідача та третю особу про відкриття провадження у справі №910/4766/26.
25.05.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що відповідач діяв виключно в межах діючого законодавства, відмовляючи в задоволенні вимог позивача про сплату коштів та настання гарантійного випадку. Оскільки на момент отримання від позивача вимог, принципал (ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ") повідомив відповідача, що у Господарському суді міста Києва розглядаються справи № 910/1732/26 (про визнання Гарантії № 2179/25-ГВе від 29.05.2025 такою що не підлягає виконанню) та № 910/1729/26 (про визнання Гарантії № 2277/25-ГВе від 04.06.2025 такою що не підлягає виконанню).
В подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/1732/26 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" про визнання Гарантії № 2179/25-ГВе від 29.05.2025 такою що не підлягає виконанню. Відтак, відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти по Гарантії № 2179/25-ГВе від 29.05.2025 у розмірі 411 428,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 746787 від 20.05.2026.
Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2026 у справі № 910/1729/26 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" про визнання Гарантії № 2277/25-ГВе від 04.06.2025 такою що не підлягає виконанню. Відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти по Гарантії № 2277/25-ГВе від 04.06.2025 у розмірі 94 816,98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 747412 від 20.05.2026.
Також, відповідач вважає, що позивач безпідставно нараховує інфляційні втрати та 3% річних та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій.
06.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач зазначив, що банківські гарантії є безвідкличними та безумовними, а це означає, що відповідач зобов`язаний сплатити кошти позивачу за першою його вимогою, без будь-яких додаткових документів чи умов, якщо порушено основне зобов`язання, забезпечене гарантією. Відтак, відповідач в порушення вимог законодавства відмовив позивачу в сплаті коштів за банківськими гарантіями на вимогу останнього.
Крім того, сплата відповідачем коштів, що підтверджується платіжними інструкціями, відбулась після відкриття провадження в даній справі, а тому позивач правомірно здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2026 закрито провадження у справі № 910/4766/25 в частині позовних вимог про стягнення 506 245,14 грн повної суми договірного забезпечення.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
Третя особа пояснення по суті спору до суду не подала.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань та додані до них докази.
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу свої заперечень та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
04.06.2025 між ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" та АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" було укладено Договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-19-00525-0, за умовами якого ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" зобов`язалося поставити та передати у власність АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" товар відповідно до Специфікації №1 (Додаток № 1 до Договору-1), Технічних та якісних характеристик товару, вимог до документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток №2 до Договору-1), що є невід`ємними частинами Договору-1, а АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" зобов`язалося прийняти та оплатити цей товар на умовах Договору-1 (п. 1.1 Договору-1).
Відповідно до п. 4.2 Договору-1 передбачено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору-1 тільки на підставі наданої письмової рознарядки АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 120 календарних днів з дати надання письмової рознарядки АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ".
Згідно з п. 11.1 Договору-1 ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" до підписання Договору-1 зобов`язаний надати забезпечення виконання Договору-1 у вигляді гарантії, у розмірі 5% від ціни Договору-1, що становить 411 428,16 грн.
Строк дії забезпечення виконання Договору-1 у вигляді гарантії повинен бути дійсним з дня укладання Договору-1 та обов`язково повинен перевищувати строк дії Договору-1 не менше ніж на 1 календарний місяць.
У пункті 17.1 Договору-1 вказано, що строк дії Договору-1 встановлюється з дати його підписання сторонами до 31.12.2025.
Крім того, 04.06.2025 між ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" та АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" було укладено Договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-19-00625-01, відповідно до умов якого ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" зобов`язалося поставити та передати у власність АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" товар відповідно до Специфікації №1 (Додаток № 1 до Договору-2), Технічних та якісних характеристик товару, вимог до документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток №2 до Договору-2), що є невід`ємними частинами Договору-2, а АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" зобов`язалося прийняти та оплатити цей товар на умовах Договору-2 (п. 1.1 Договору-2).
Відповідно до п. 4.2 Договору-2 поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору-2 тільки на підставі наданої рознарядки АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 120 календарних днів з дати надання письмової рознарядки АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ".
Відповідно до п. 11.1 Договору-2 ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" до підписання Договору-2 зобов`язаний надати забезпечення виконання Договору-2 у вигляді гарантії, у розмірі 5% від ціни Договору-2, що становить 94 816,98 грн. 
Строк дії забезпечення виконання Договору-2 у вигляді гарантії повинен бути дійсним з дня укладання Договору-2 та обов`язково повинен перевищувати строк дії договору не менші ніж на 1 календарний місяць.
У пункті 17.1 Договору-2 вказано, що строк дії Договору-2 встановлюється з дати його підписання сторонами до 31.12.2025.
Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що Договори № ЦЗВ-19-00625-01 від 04.06.2025 та № ЦЗВ-19-00525-01 від 04.06.2025 за своєю правовою природою є договором поставки.
За приписами частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 10.07.2025 АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" направило на електронну адресу ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ", а також засобами поштового зв`язку Рознарядку № ЦЗВ-31/561 на поставку товару відповідно до умов Договору-1 та Рознарядку № ЦЗВ-31/560 на поставку товару відповідно до умов Договору-2.
Судом встановлено, що кінцевою датою поставки товару за Договором-1 та за Договором-2 є 07.11.2025.
У зв`язку з невиконанням ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" умов Договору-1 та Договору-2 позивач надіслав ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" Претензію про сплату неустойки № ЦЗВ20/4333 від 28.11.2025 за Договором-1 та Претензію про сплату неустойки № ЦЗВ20/4334 від 28.11.2025 за Договором-2.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частинами 1, 2 статті 561 ЦК України визначено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.
Приписами ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору-1, АТ "БІЗБАНК" (далі - гарант) надано Гарантію № 2179/25-ГВе від 29.05.2025, якою гарант безумовно та безвідклично зобов`язався сплатити повну суму договірного забезпечення 411 428,16 грн за першою письмовою вимогою АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - бенефіціар) протягом 5 робочих днів після дня отримання гарантом першої письмової вимоги бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" (далі - принципал) взятих на себе зобов`язань, передбачених Договором-1, без необхідності обґрунтувати свою вимогу, подавати будь-які інші документи, крім вимоги, або виконувати будь-які інші умови. Така письмова вимога бенефіціара повинна бути надана гаранту не пізніше 01 лютого 2026 року включно. Ця гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 01.02.2026 включно.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору-2, АТ "БІЗБАНК" надано Гарантію № 2277/25-ГВе від 04.06.2025, якою гарант безумовно та безвідклично зобов`язався сплатити повну суму договірного забезпечення 94 816,98 грн за першою письмовою вимогою АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" протягом 5 робочих днів після дня отримання гарантом першої письмової вимоги бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання принципалом взятих на себе зобов`язань, передбачених Договором-2, без необхідності обґрунтувати свою вимогу, подавати будь-які інші документи, крім вимоги, або виконувати будь-які інші умови. Така письмова вимога бенефіціара повинна бути надана гаранту не пізніше 01 лютого 2026 року включно. Ця гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 01.02.2026 включно.
Згідно п. 11.7 Договорів у разі порушення ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" умов Договорів, а саме не виконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цими Договорами, в тому числі не поставки товару у строк, встановлений п. 4.2 цих Договорів, АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" має право стягнути забезпечення виконання Договорів та/або має право в односторонньому порядку розірвати ці Договори, письмово повідомивши про це ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" в порядку згідно пп. 8.2.3 цих Договорів. 
28.01.2026 позивач звернувся до відповідача із Вимогою № Ц-3-1.5-18/100-26 від 22.01.2026 про сплату коштів за Гарантією № 2179/25-ГВе, відповідно до якої вимагав сплатити кошти у розмірі 411 428,16 грн за Гарантією-1, у зв`язку з відсутністю поставки товару в строк, визначений пунктом 4.2 Договору-1.
Крім того, 28.01.2026 позивач звернувся до відповідача із Вимогою № Ц-3-1.5-18/102-26 від 22.01.2026 про сплату коштів за Гарантією № 2277/25-ГВе, відповідно до якої вимагав сплатити кошти у розмірі 94 816,98 грн за Гарантією-2, у зв`язку з відсутністю поставки товару в строк, визначений пунктом 4.2 Договору-2.
Судом встановлено, що відповідач на Вимогу-1 позивача надіслав Листа № 05-1/02/1441 від 20.02.2026, в якому повідомив, що ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" подало позов до Господарського суду міста Києва про визнання Гарантії-1 такою, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, відповідач відмовив у задоволенні Вимоги-1 через відсутність гарантійного випадку.
Відповідач на Вимогу-2 позивача надіслав Листа № 05-1/02/1442 від 20.02.2026, в якому повідомив, що ТОВ "АДМ ЕНЕРДЖІ" подало позов до Господарського суду міста Києва про визнання Гарантії-2 такою, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, відповідач відмовив у задоволенні Вимоги-2 через відсутність гарантійного випадку.
Позивач не погоджуючись із відмовами відповідача у задоволенні Вимог, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з АТ "БІЗБАНК" 506 245,14 грн повної суми договірного забезпечення, 13 754,68 грн інфляційних втрат та 3 453,56 грн 3 % річних.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Судом встановлено, що відповідач сплатив суму повну суму договірного забезпечення у розмірі 506 245,14 грн 20.05.2025, тобто після відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2026 закрито провадження у справі № 910/4766/25 в частині позовних вимог про стягнення 506 245,14 грн повної суми договірного забезпечення.
Суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 13 754,68 грн інфляційних втрат та 3 453,56 грн 3 % річних.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 506 245,14 грн у період з 30.01.2026 по 22.04.2026.
Здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" наведеного позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 3 453,56 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 13 754,68 грн, в той час як правильною є сума 21 034,68 грн. 
Приписами статті 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 ГПК України.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).
З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 754,68 грн підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вважає, що позивач здійснює нарахування безпідставно та необґрунтовано.
Суд звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22.
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
З огляду на наведені у цій постанові висновки, для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
За таких підстав, суд відхиляє заперечення відповідача щодо безпідставності та необґрунтованості нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, понесених позивачем, який складається з суми судового збору у розмірі 6 281,44 грн.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач подав до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовну заяву та сплатив судовий збір у розмірі 6 281,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 256469 від 23.04.2026.
Частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні приписи містить частина 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Судом встановлено, що за подання позовної заяви з вимогою про стягнення з відповідача повної суми договірного забезпечення у розмірі 506 245,14 грн, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 6 074,94 грн (506 245,14 грн * 1,5% * 0,8).
Враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2026 закрито провадження у справі № 910/4766/26 в частині позовних вимог про стягнення 506 245,14 грн повної суми договірного забезпечення, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 3 037,47 грн. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись положеннями ч. 9 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про покладення судового збору у розмірі 3 243,97 грн на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ І ЗАОЩАДЖЕНЬ" (Україна, 04119, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЮРІЯ ІЛЛЄНКА, будинок 83-Д; ідентифікаційний код: 33695095) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) 3 453,56 грн (три тисячі чотириста п`ятсот три гривні 56 коп.) 3 % річних, 13 754,68 грн (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 68 коп.) інфляційних втрат та 3 243,97 грн (три тисячі двісті сорок три гривні 97 коп.) судового збору.

3. Повернути Акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3 037,47 грн (три тисячі тридцять сім гривень 47 коп.), сплачений за платіжною інструкцією № 256469 від 23.04.2026.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 16.06.2026.

Суддя Оксана ГУМЕГА