Справа № 209/309/26
Провадження № 2/209/1246/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючої судді - Левицької Н.В.,
за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №71257863 від 06.05.2025 та №8622865 від 28.03.2025, -

ВСТАНОВИВ: 

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», в інтересах якого діють директор Гудзь О.В. та адвокат Ткаченко Ю.О. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №71257863 від 06.05.2025 та №8622865 від 28.03.2025. 
Стислий виклад позовних вимог.
На обґрунтування позовних вимог вказує, що 06.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №71257863, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 1000,00 грн. строком на 30 днів ( з 06.05.2025 по 04.06.2025 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.275 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 150,00 грн.). У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування.
14.05.2025 року між Позикодавцем та Позичальником/Відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №14934715 до Договору позики №71257863, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 6000 грн. в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме - 7000 та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0,275% на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
06.06.2025 року між Позикодавцем та відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №15097665 до Договору позики №71257863, за умовами якої сторони домовились предметом якої є пролонгація строку кредитування на 30 днів (в результаті чого строк кредитування складає – 60 днів тобто до 06.07.2025 року) та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 1 % на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Також, 28.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №8622865, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 1000,00 грн. строком на 360 днів ( з 28.03.2025 по 22.03.2026 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.95 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 172,50 грн.). У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 50 грн. за кожен день понадстрокового користування.
В подальшому, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за вказаними вище кредитними договорами.
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 року – Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 71257863 від 06.05.2025 року в сумі 17656,66 грн. з яких 3603,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1081,02 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0.00 грн. - сума заборгованості за комісією, 12972,24 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 року – Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 8622865 від 28.03.2025 року в сумі 3864,50 грн. з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 864,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0 грн. - сума заборгованості за комісією, 2000,00 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Оскільки відповідач не виконав мови кредитних договорів, вчасно не повернув кредитні кошти та не сплатив відсотків за користуванням ними, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики №71257863 від 06.05.2025 у розмірі 17656,66 грн, за договором позики №8622865 від 28.03.2025 в розмірі 3864,50 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.
Процесуальні дії у справі.
За відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 18.02.2026, які надані на запит суду, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 
Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 11 березня 2026 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу зазначену у позові, яка також є місцем реєстрації, водночас згідно трекінгу відстеження поштового відправлення R067119866909, міститься відмітка «повернення відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)» (а.с. 69-72).
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав.
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 06 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863, шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи. Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу кредит в сумі 1000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається на 30 днів до 04.06.2025, процентна ставка в день 0.275%. Комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому вигляді складає 150 грн.. Процентна ставка за понадстрокове користування кредитом складає 4,00% в день. Пеня – 4,00% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 1232,50 грн (а.с. 12-18).
Також сторонами підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 (а.с. 19).
14.05.2025 року додатковою угодою №14934715 до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 сторони погодили збільшити розмір позики на 6000 грн, таким чином загальний розмір позики становить 7000 грн, також змінено денну процентну ставку з 0,275% до 1%, орієнтовна вартість кредиту становить 8712,25 грн, інші умови договору № №71257863 від 06.05.2025 залишилися незмінними (а.с. 22).
Додатковою угодою №15097665 від 06 червня 2025 року до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 сторони погодили продовжити строк кредитування на 30 днів, тобто загальний строк кредитування становить 60 днів, дата повернення 06.07.2025, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 9292,32 грн. Також внесено зміни до додатку №1 до договору, який підписаний відповідачем (а.с. 20-21).
Кредитодавець ідентифікував Відповідача за посередництвом системи BankID НБУ – отримавши від «monobank» за згодою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) персональні данні останнього в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори для підписання документів, а саме підпис '28351 - 06.05.2025 10:38:34; '46573 - 14.05.2025 14:30:01; '13276 - 06.06.2025 14:07:28, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 24).
Первісний кредитор на виконання умов Договору кредиту №71257863 від 06.05.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 1 000,00 за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК «Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Кредитодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий (Платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему). Наведене, підтверджується наступним доказами: 
- електронною платіжною інструкцією №1c822a50-c596-4b6d-b790-31f10853e18d від 06.05.2025 про перерахування коштів в розмірі 1 000,00 на банківський картковий рахунок, що зазначив Відповідач № НОМЕР_2 ; 
- електронною платіжною інструкцією №daeb22ad-dfc2-4e93-abb1-c59a204315ec від 14.05.2025 року про перерахування коштів в розмірі 6 000,00 на банківський картковий рахунок, що зазначив Відповідач № НОМЕР_2 які у свою чергу є первинними бухгалтерськими документами, що складені та підписані в електронній формі ( а.с. 25,26). 
Згідно листа №16/10/25-19 від 16.10.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №1c822a50-c596-4b6d-b790-31f10853e18d від 06.05.2025 та №daeb22ad-dfc2-4e93-abb1-c59a204315ec від 14.05.2025 перераховано кошти на виконання умов Договору позики №15097665 (а.с. звор. бік 37).
Згідно довідок № КД-000077468 від 06.11.2025 та № КД-000077556 від 06.11.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступних платіжних операцій, зокрема 06.05.2025, сума 1000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу 1c822a50-c596-4b6d-b790-31f10853e18d від 06.05.2025 та 14.05.2025 сума 6000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу daeb22ad-dfc2-4e93-abb1-c59a204315ec від 14.05.2025 (а.с. звор. бік 24, звор. бік 25). 
Відповідно до розрахунку заборгованості виконаного первісним кредитором заборгованість відповідача за договором №71257863 ВІД 06.05.2025 становить 17656,66 грн. з яких 3603,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1081,02 грн - сума заборгованості за процентами та 12972,24 грн – заборгованість за пенею (а.с. звор. бік 10-11).
Окрім цього, 28 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 8622865 шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи. Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу позику в сумі 1000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається на 360 днів до 22.03.2026, процентна ставка в день 0,95%., комісія за надання кредиту становить 17,25%, що у грошовому виразі складає 172,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 4592,50 грн, неустойка в день 50 грн, (а.с. 28-35).
Кредитодавець ідентифікував Відповідача за посередництвом системи BankID НБУ – отримавши від «a-bank» за згодою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) персональні данні останнього в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме підпис 555781 - 28.03.2025 08:04:42, , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 36).
Позивач на виконання умов Договору кредитної лінії №6551877 від 12.08.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 1000,00 грн за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» - платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, що підтверджується копією платіжною інструкцією 12450c00-69aa-463c-8092-a7d052971d3d від 28.03.2025  про перерахування коштів в розмірі 1000,00 (а.с 37). 
Згідно листа №16/10/25-19 від 16.10.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції 12450c00-69aa-463c-8092-a7d052971d3d від 28.03.2025 перераховано кошти на виконання умов Договору кредитної лінії №8622865 (а.с. звор. бік 37). 
Згідно довідки № КД-000074236 від 04.11.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 28.03.2025, сума 1000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу 12450c00-69aa-463c-8092-a7d052971d3d від 28.03.2025 (а.с. звор. бік 36). 
Відповідно до розрахунку заборгованості виконаного первісним кредитором заборгованість відповідача за договором позики становить 3864,50 грн. з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 854,50 грн - сума заборгованості за процентами та 2000 грн за неустойкою (а.с. звор. бік 26-27).
У подальшому, 16 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами»», як клієнтом, та позивачем ТОВ «Фінпром Маркет», як фактором, було укладено Договір факторингу №16/10/25 за умовами якого, останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 та за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025.
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 - Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 в тому числі до Відповідача за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 в сумі 3864,50 грн. з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 864,50 грн - сума заборгованості за процентами та 2000 грн за пенею (а.с. 45-46).
Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 - Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 в тому числі до Відповідача за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 в сумі 17656,66 грн. з яких 3603,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1081,02 грн - сума заборгованості за процентами та 12972,24 грн за пенею (а.с. звор. бік 43-44).
Відповідно до копій платіжних інструкцій № 579939279.1, № 579939281.1 та №579939282від 20.10.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» здійснило оплату ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 (а.с. звор. бік 46-47 звор. бік).
Вищевказаний договір факторингу, яким обґрунтовуються позовні вимоги у цій справі, на час вирішення спору є дійсним, у судовому порядку недійсним не визнавався та доказів щодо його нікчемності (невідповідності умов імперативним вимогам законодавства) суду не надавалося, суд вважає, що відповідний договір є дійсним та таким, що регламентує правовідносини, ним визначені.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитору до ТОВ «Фінпром Маркет» за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 та за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025, укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет», набувши статусу нового кредитора у договорі про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 та у договорі кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 про погашення наявної в нього заборгованості за вказаними договорами.
З моменту отримання права вимоги до відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» не здійснювало нарахування жодних штрафних санкцій.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» та ОСОБА_2 становлять відносини, які пов`язані із укладанням договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 та додаткових угод до останнього, а також договору кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також його поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 та додаткові угоди до останнього, а також договір кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 з ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Підписання договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257863 та додаткових угод до останнього, а також договору кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 відповідачем підтверджується змістом договорів та додаткових угод, додатків до договорів, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитних договорів саме ОСОБА_1 .
Доказів повернення відповідачем у повному розмірі коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять. 
Отже, факт отримання кредиту відповідачем за вищевказаними договорами є доведеним позивачем та не спростованим відповідачем. Такий факт ґрунтується на умовах договорів.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19).
У суду відсутні докази того, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач; доказів про сплату відповідачем заборгованості за договорами з урахуванням додаткових угод позивачу матеріали справи не містять, а тому з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеною заборгованість відповідача перед позивачем за кредитними договорами в частині заборгованості по тілу кредиту, а саме:
за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 у розмірі 1000 грн; 
за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 у розмірі 3603,40 грн..
Щодо позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за відсотками у розмірі 864,50 грн за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Як встановлено умовами договору кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 строк договору становить 360 днів, тобто до 22.03.2026.
Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості виконаного первісним кредитором відсотки нараховувались до 16.10.2025, тобто по день передачі реєстру прав вимоги №16/10/25-01 за договором факторингу №16/10/25 від 16 жовтня 2025 року та в межах строку кредитного договору.
Також, суд зазначає, що відсотки нараховувались за процентною ставкою у розмірі 0,95%, що відповідає вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак суд приходить до висновку, що нараховані відсотки у розмірі 864,50 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за відсотками у розмірі 1081,02 грн за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025, суд зазначає наступне.
Проаналізувавши розрахунок заборгованості виконаного первісним кредитором в частині нарахування відсотків за договором №71257868 від 06.05.2026 суд зауважує, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку договору, який був продовжений додатковою угодою №15097665 від 06.06.2025 на 30 днів, та з урахуванням змін становить 60 днів та за процентною ставкою у розмірі 1%, що відповідає вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак суд приходить до висновку, що нараховані відсотки у розмірі 1081,02 грн обґрунтовані та в цій частині підлягають задоволенню.
Однак суд не погоджується з нарахованою пенею за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 у розмірі 2000 грн та за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 у розмірі 12972,24 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача з огляду на наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Договір кредитної лінії №8622865 укладено 28.03.2025 та договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 укладено 06.05.2025, тобто під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, вимога про стягнення пені за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 у розмірі 2000 грн та за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 у розмірі12972,24 грнне підлягають задоволенню.
Отже, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договорами, доказів своєчасного та належного виконання договорів не надав, що має наслідком наявність заборгованості за основним боргом та відсотками.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредитної лінії №8622865 від 28.03.2025 у загальній сумі 1864,50 грн, що складається з 1000,00 грн за сумою основного боргу і 864,50 грн заборгованість за процентамита за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71257868 від 06.05.2025 в сумі 4684,42 грн з яких 3603,40 грн сума основного боргу та 1081,02 грн заборгованість за процентами. В решті задоволення позовних вимог слід відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення
Розподіл судових витрат.
Частинами 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги..
Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5 та 6 ст.137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Верховний Суд у постановах від 28.06.2023 року у справі №?369/576/22, від 18.03.2021 року у справі №?910/15621/19 та від 28.04.2021 року у справі №?910/12591/18 підтвердив, що суд може самостійно визначати обсяг витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, керуючись критеріями, передбаченими ст. 141 ЦПК України, навіть у разі відсутності клопотання сторони про зменшення.
Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про їх розподіл, суд, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України та враховуючи критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат, має право визначити розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, у тому числі не присуджувати їх у повному обсязі незалежно від наявності клопотання про їх зменшення.
Встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник ТОВ «Фінпром Маркет» подав до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 25.08.2025, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099 та витяг з Акту № 5ФП про приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.10.2025 відповідно до якого послуги за надання юридичної допомоги склав 4500 грн.
Суд при оцінці заявлених витрат зокрема керується практикою Верховного Суду щодо принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати правничої допомоги. Так, у постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 Верховний Суд наголосив на необхідності враховувати обсяг виконаної роботи, витрачений час, кваліфікацію та досвід адвоката, а у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності витрат (їх дійсності та необхідності) та розумності розміру з урахуванням конкретних обставин справи і фінансового стану сторін.
Склад витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування, що свідчить про необхідність їх обґрунтування належними та допустимими доказами. Основними критеріями визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність, обґрунтованість, розумність та співмірність із ціною позову, складністю та значенням справи для сторін (п. п. 33–34, 37 додаткової постанови ВП ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, суд, оцінюючи заявлені витрати на правничу допомогу, застосовуючи критерії реальності (необхідності), співмірності та розумності, приходить до висновку, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Суд надав оцінку зазначеним у Витязі з Акту №5-ФП про надання юридичної допомоги від 21.10.2025 наданим послугам адвоката, разом цим суд приходить до висновку, що включення до витрат на правову допомогу вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, вивчення правової позиції та аналіз судової практики мають організаційний характер, є складовими підготовки позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
Окрім цього, при оцінці співмірності та розумності, суд враховує характер справи, обсяг підготовлених процесуальних документів та вважає, що завищеною є заявлена представником позивача до відшкодування сума за написання позовної заяви (4000 грн). Таким чином, суд дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності, є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг.
Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги, що відповідач подав суду заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, розгляду справи в порядку письмового провадження та те, що матеріали справи не містять значного обсягу документів, на дослідження й збирання яких адвокат мав би витратити істотний час; зазначений спір для кваліфікованого юриста є справою незначної складності; судова практика у спорах такої категорії є сталою, а спірні правовідносини не потребують застосування значної кількості нормативно-правових актів, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне визначити, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 2000 грн. Заявлені витрати, що перевищують зазначений розмір, не підлягають стягненню з відповідача. 
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662 грн. 40 коп.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача в загальному розмірі 6548,92 грн.
Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 30,43 % ((6548,92 грн. задоволені вимоги) / ( 17870,00 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).
З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 810 грн. 17 коп. (2662,40 грн. сплачений судовий збір * 30,43 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.
Керуючись ст .2, 5, 10-13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 272, 279, 352, 354 ЦПК України, суд ,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» суму заборгованості 
за договором позики №71257863 від 06 травня 2025 року у загальному розмірі 4684 (чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 42 копійки, з яких: 3603 гривні 40 копійок сума заборгованості за тілом кредиту та 1081 гривня 02 копійки сума заборгованості за відсотками; 
за договором позики №8622865 від 28 березня 2025 у загальному розмірі 1864 (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок, з яких: 1000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту та 864 гривні 50 копійок сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість за договорами позики у розмірі 6548 (шість тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 92 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» суму сплаченого судового збору у розмірі 810 (вісімсот десять) гривень 17 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, оф. 204, код ЄДРПОУ 43311346).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Дата складання судового рішення 18 травня 2026 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА