ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32678/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року (суддя Неклеса О.М., повне судове рішення складено 23 лютого 2026 року) в справі № 160/32678/25 за позовом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна, 

ВСТАНОВИВ:

Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - ДПОП «ОШБ Лють») звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна у розмірі 38509,26 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що статтею 12 Закону № 160 передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Видання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності щодо звільненої особи Законом № 160 не передбачено. 
Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не отримував лист позивача від 08.10.2025 р., а тому не міг знати про необхідність повернення матеріальних цінностей, позаяк саме по собі повернення поштового відправлення за закінченням строку зберігання не може свідчити про відсутність повідомлення відповідача та не спростовує факту належного направлення позивачем вимоги про повернення матеріальних цінностей. 
Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не знав про необхідність повернення матеріальних цінностей, є необґрунтованим з огляду на правову природу отримання таких цінностей. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.03.2024 р. по 13.10.2025 р. проходив службу на посаді поліцейський взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3 у званні сержанта поліції.
Згідно з витягом з наказу Департаменту за №892 о/с від 13.10.2025 р. “По особовому складу” сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Як стверджує позивач, у зв`язку зі звільненням з місця служби відповідач не повернув матеріальні цінності які було останнім отримано у тимчасове користування, а саме:
- тактичний ліхтар Nitecore P23і (номенклатурний номер: НОМЕР_1 , первісна вартість: 4930,00 грн.) – 1 шт.;
- тактичний ліхтар Nitecore NU43 (номенклатурний номер: НОМЕР_2 , первісна вартість: 2500,00 грн.) – 1 шт.; 
- рюкзак (згідно технічної специфікації товару) (номенклатурний номер: 11130565, первісна вартість: 5524,26 грн.) – 1 шт.;
- аптечка медична індивідуальна поліцейського (підрозділу особливого призначення) відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України №396 від 20.05.2016 р., сертифікат відповідності №R3M 145 115 В4 (номенклатурний номер: 1113078709, первісна вартість: 3060,00 грн.) – 1 шт.;
- гідратор Camelbak із полімерною вставкою, 3 літри СООТ (номенклатурний номер: 1113054866, первісна вартість: 1550,00 грн.) – 1 шт.;
- мішок спальний (номенклатурний номер: 131201878, первісна вартість: 2000,00 грн.) – 1 шт.;
- тактичний каремат розкладний 6-секційний (номенклатурний номер: 1812020583, первісна вартість: 975,00 грн.) – 1 шт.;
- активні навушники Sordin Supreme Pro X із заднім тримачем (номенклатурний номер: 11130160765, первісна вартість: 10 820, 00 грн.) – 1 шт.;
- протигаз МГ-213/2У з фільтром ФП-5 (номенклатурний номер: 111601829, первісна вартість: 1750,00 грн.) – 1 шт.;
- комплект наколінників-налокітників із м`яким балістичним пакетом “Кіборг” (номенклатурний номер: 1812065117, первісна вартість: 5400,00 грн.) – 1 шт.
Факт отримання відповідачем вищезазначених матеріальних цінностей підтверджується карткою обліку №0212506 матеріальних цінностей, виданих в індивідуальне тимчасове користування, роздавальними відомостями №3/14 №83/14, №85/1/14, №92/14, №93/14, карткою обліку озброєння, а також актом прийому-передачі матеріальних цінностей.
Згідно з довідкою про балансову вартість основних засобів станом на 01.10.2025 р. за №297 від 02.10.2025 р. первісна вартість не повернутих відповідачем матеріальних цінностей становить 38509, 26 грн.
Департаментом складено та направлено відповідачу засобами поштового зв`язку лист від 08.10.2025 р., в якому ОСОБА_1 повідомлено про необхідність повернення вищезазначених матеріальних цінностей до 20.10.2025 р.
Згідно з офіційними даними з АТ “Укрпошта” відповідач вищезазначений лист позивача не отримував (поштове відправлення 4911501201577) повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання).
Доповідною запискою заступник начальника відділу логістики УПОП №3 ДПОП “ОШБ “Лють” майор поліції Коржинський Андрій Віталійовича від 20.10.2025 р. №30062-2025 повідомив позивача про те, що поліцейський взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку УПОП №3 ДПОП “ОШБ “Лють” ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з місця служби не повернув відповідні матеріальні цінності.
Суд першої інстанції вказав, що доказів видачі наказу командиром Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування, позивачем до суду не надано, матеріали справи такого не містять.
Крім того, судом першої інстанції зауважено, що позивачем не надано до суду доказів, а судовим розглядом не встановлено наявності жодної із перелічених у вказаній Закон №160-ІХ вище нормі Закону обставин для матеріальної відповідальності відповідача у справи, тому суд переконаний, що відсутні підстави для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у судовому порядку та стягнення з останнього коштів.
Також суд першої інстанції зазначив, що згідно з листом від 08.10.2025 р. відповідачу вказано про необхідність повернення матеріальних цінностей у строк до 20.10.2025 р., проте поштове відправлення повернуто відправнику 30.10.2025 р. за закінченням терміну зберігання, про що свідчать відомості з офіційного сайту АТ “Укрпошта”, тому суд першої інстанції вважав, що відповідач вищезазначений лист позивача не отримував, а тому не міг знати про необхідність повернення матеріальних цінностей.
Наведені обставини слугували підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 березня 2024 року по 13 жовтня 2025 року проходив службу на посаді поліцейського взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ Лють».
Наказом ДПОП «ОШБ Лють» від 13 жовтня 2025 року №892о/с сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3, звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
В наказі зазначено про відрахування з грошового забезпечення та інших виплат ОСОБА_1 вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що становить 2850,00 грн.
В період проходження служби в ДПОП «ОШБ Лють» ОСОБА_1 отримані матеріальні цінності, що підтверджено карткою обліку №0212506 матеріальних цінностей, виданих в індивідуальне тимчасове користування, роздавальними відомостями №3/14 №83/14, №85/1/14, №92/14, №93/14, карткою обліку озброєння, а також актом прийому-передачі матеріальних цінностей, вартістю 38509,26 грн відповідно до довідки про балансову вартість основних засобів станом на 01 жовтня 2025 року №297 від 02 жовтня 2025 року.
ДПОП «ОШБ Лють» направлено? ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лист від 08 жовтня 2025 року про необхідність повернення матеріальних цінностей до 20 жовтня 2025 року.
Лист повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частин першої та другої статті 105 Закону № 580-VIII фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.
Майно поліції є державною власністю і належить їй на праві оперативного управління. Органи поліції здійснюють володіння, користування та розпорядження майном у порядку, визначеному законом.
Відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
За приписами частини другої статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. 
Відтак, Законом № 580-VIII не визначені порядок та підстави матеріальної відповідальності поліцейських, а також не врегульоване питання відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків,
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №814/2563/16, від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16, пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
Таким чином, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки у Законі № 580-VIII відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, то до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ (далі - Закону № 160-ІХ), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
При цьому за положеннями статті 2 Закону № 160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (далі - особи). 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (пункт 4);
пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5).
Частинами першою - другою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Положеннями частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Частиною другою статті 8 Закону № 160-ІХ встановлено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Частиною четвертою статті 8 Закону № 160-ІХ визначено, що розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Згідно з частиною сьомою статті 8 Закону № 160-ІХ якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (частина перша статті 10 Закону № 160-ІХ).
В спірному випадку ДПОП «ОШБ «Лють» не видано наказ про відшкодування особою вартості майна.
Згідно з статтею 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Разом з тим, позивачем не надано доказів наявності підстав, передбачених Законом №160-ІХ, для стягнення завданої шкоди в судовому порядку, тому відсутні підстави для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у судовому порядку та стягнення з останнього коштів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що позивач як орган державної влади у спірних правовідносинах діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законом, адже не дотримався встановленої законодавством процедури, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості майна.
Доводи апелянта фактично зводяться до того, що наявності підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди та спростовані наведеними вище висновками суду. 
Стосовно аргументу апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції про необізнаність відповідача про необхідність відшкодування шкоди та поверненні вартості переданого йому майна, суд зазначає наступне.
Як вказано вище, поштове відправлення з претензією про повернення відповідачем вартості майна повернуто відділенням поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.
Правила надання послуг поштового зв`язку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила).
Пунктом 81 Правил установлено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками “Судова повістка”, “Повістка ТЦК”), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.
Згідно з пунктом 101 Правил у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення “EMS” - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.
Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений.
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження “не повертати” (пункт 102 Правил).
Відповідно до пункту 104 Правил у разі повернення внутрішніх реєстрованих поштових відправлень, крім рекомендованих, з відправника або адресата (одержувача) стягується плата згідно із встановленими тарифами оператором поштового зв`язку. За повернення з-за кордону або досилання міжнародної посилки з відправника оператором поштового зв`язку стягується додаткова плата за її пересилання згідно з положеннями актів Всесвітнього поштового союзу.
У разі неможливості вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, поштового переказу таке відправлення, переказ повертаються відправнику, крім випадків, якщо відправник під час оформлення поштового відправлення, поштового переказу визначив інший порядок розпорядження поштовим відправленням, поштовим переказом.
Невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.
Протягом зазначеного строку відправник/адресат (одержувач) може звернутися до оператора поштового зв`язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.
Суд зауважує, що повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання жодним чином не свідчить про обізнаність відповідача у наявності поштового відправлення, адресованого ньому.
Крім того, суд зауважує, що відповідач не відмовлявся від отримання такого поштового відправлення, зворотного позивачем не доведено, тому відсутні підстави вважати, що відповідач діяв недобросовісно в цьому випадку.
Зважаючи на наведене, суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем лист позивача не отримував, а тому не міг знати про необхідність повернення матеріальних цінностей.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в справі № 160/32678/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в справі № 160/32678/25 за позовом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 16 червня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко