756/17958/25 
2/543/335/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Попадюка С.С., за участю секретаря судового засідання Михалець А.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» - Сердійчук Я.Я., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», 03.11.2025 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №1677922 від 06.08.2024 у розмірі 57802 грн 45 коп. та понесені судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що 06.08.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_2 за допомогою ІКС Кредитодавця було укладено Кредитний договір № 1677922. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: Сума кредиту – 10500.00 грн.; Строк кредиту – 360 днів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу Кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Позичальник своїх зобов`язань з повернення грошових не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. На підставі договору первісний кредитор відступив належні йому права вимоги, а позивач набув всі права кредитора за зазначеним вище кредитним договором й має право вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1677922 від 06.08.2024 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 57802.45 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10499.96 грн.; Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 40477.50 грн.; Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1574.99 грн; Заборгованість за пенею та/або штрафами – 5250.00 грн.
За викладених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою від 30.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 год. 15 хв. 27.04.2026 у приміщенні суду.
15.04.2026 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов сформований засобами підсистеми «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якій вказала, що не погоджується із позовними вимогами та вважає їх такими, що підлягають відхиленню або суттєвому зменшенню. Зазначає, що сумлінно виконувала свої зобов`язання та здійснювала платежі, а саме: 02.09.2024 — 3969,01 грн; 19.09.2024 — 2677,51 грн; 09.10.2024 — 3150,01 грн; 09.10.2024 — 4410,01 грн. Загальна сума сплачених коштів становить: 14 206,54 грн. Це свідчить про відсутність наміру ухилятися від виконання зобов`язань. Зазначає, що Позивач не надав належного розрахунку з урахуванням здійснених платежів. Відсутня деталізація: як саме враховані платежі; які суми списані на тіло кредиту; які — на проценти. Таким чином заявлена сума є необґрунтованою. Вказує, що процентна ставка (1,5% на день) є: надмірною (понад 500% річних); несправедливою; такою, що порушує баланс сторін, тому вважає такі нарахування незаконними та такими, що не підлягають стягненню. Після закінчення строку кредиту позивач має право лише на: 3% річних; інфляційні втрати, а не на подальше нарахування завищених процентів. Також відповідача покликається на те, що її матеріальне становище є складним: дохід обмежений; значні витрати на проживання, та кредитне навантаження. З урахуванням викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, або: зменшити суму заборгованості з урахуванням здійснених платежів; відмовити у стягненні процентів або суттєво їх зменшити; у разі задоволення позову — надати розстрочку виконання рішення. Також 15.04.2026 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли сформовані засобами підсистеми «Електронний суд» додаткові пояснення. У додатковий поясненнях відповідач ОСОБА_2 зазначила, що між нею та первісним кредитором було укладено кредитний договір, за яким вона отримала грошові кошти у розмірі 10 500 грн. У процесі виконання зобов`язань відповідачем були здійснені платежі: 02.09.2024 — 3969,01 грн; 19.09.2024 — 2677,51 грн; 09.10.2024 — 3150,01 грн; 09.10.2024 — 4410,01 грн; Загальна сума сплачених коштів становить 14 206,54 грн, що перевищує суму отриманого кредиту. Вважає, що основне зобов`язання (тіло кредиту) нею фактично виконано у повному обсязі. Вважає нарахування процентів у розмірі, заявленому позивачем, несправедливим, надмірним та таким, що не відповідає принципам розумності та добросовісності. З урахуванням викладеного, просить суд врахувати факт повного погашення тіла кредиту та відмовити у стягненні процентів. Разом з тим повідомляє, що її матеріальне становище є складним, а дохід — обмеженим. Просить суд: врахувати здійснені нею платежі у повному обсязі; визнати зобов`язання за тілом кредиту виконаним; відмовити у стягненні процентів як несправедливих; у разі задоволення позову — надати розстрочку виконання рішення.
Протокольною ухвалою суду від 27.04.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 15 год. 30 хв. 25.05.2026.
Ухвалою суду від 25.05.2026 відкладено розгляд справи та викликано відповідача ОСОБА_2 для надання особистих пояснень в судове засідання, призначене на 15 год. 45 хв. 16 червня 2026 року.
В судовому засіданні 16.06.2026 взяв участь у режимі відеоконференції представник позивача Пилипчук С.В. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, вказаних у новій редакції позовної заяви, просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання, тому виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Зазначив, що позивачем при розрахунку заборгованості були враховані платежі, здійснені відповідачем, однак відповідач помилково вважає, що зобов`язання щодо погашення тіла кредиту нею були виконані у повному обсязі. Умовами кредитного договору передбачено порядок зарахування сум, які сплачує позичальник на погашення заборгованості – спочатку погашаються відсотки за користування кредитом, поті тіло кредиту. Тому внесені відповідачем кошти були спрямовані на погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Зазначив, що відповідач погодилася з усіма істотними умовами кредитного договору. Розмір процентів за користування кредитом, вказаний у договорі, не суперечить вимогам закону. Також, у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду просив відмовити. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. При цьому 15.06.2026, за допомогою підсистеми «Електронний суд» надала до суду додаткові пояснення, у яких Повідомила, що у судове засідання з`явитися особисто не має можливості, тому просить розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів та поданих мною пояснень. Повторно звертає увагу суду на те, що між нею та первісним кредитором було укладено кредитний договір, за яким я отримала грошові кошти у розмірі 10 500 грн. На виконання своїх зобов`язань відповідачем були здійснені такі платежі: 02.09.2024 — 3 969,01 грн; 19.09.2024 — 2 677,51 грн; 09.10.2024 — 3 150,01 грн; 09.10.2024 — 4 410,01 грн. Загальна сума сплачених коштів становить 14 206,54 грн, що підтверджується наданими суду платіжними документами. Таким чином, сума фактично сплачених відповідачем коштів перевищує суму отриманого кредиту на 3 706,54 грн. Зазначена обставина беззаперечно свідчить про повне виконання відповідачем основного зобов`язання щодо повернення тіла кредиту. Незважаючи на це, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення додаткових процентів та інших нарахувань. Відповідач вважає такі вимоги необґрунтованими, явно завищеними та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у цивільному законодавстві України. Окремо відповідач звертає увагу суду на те, що заявлений позивачем розмір процентів є неспівмірним із сумою фактично отриманого кредиту та наслідками можливого порушення зобов`язання. Фактично позивач уже отримав від відповідача суму, що значно перевищує розмір наданих кредитних коштів. За таких обставин подальше стягнення додаткових процентів призведе до несправедливого покладення на мене надмірного фінансового тягаря та фактичного безпідставного збагачення кредитора. Відповідач просить суд критично оцінити розрахунок заборгованості, наданий позивачем, перевірити його правильність та відповідність фактичним обставинам справи. Звертає увагу суду на те, що позивачем не спростовано факт здійснення відповідачем платежів на загальну суму 14206,54 грн. Вказані платежі підтверджені документально та підлягають обов`язковому врахуванню під час ухвалення рішення. Наголошує, що основне зобов`язання щодо повернення кредитних коштів нею виконано повністю, а тому вимоги про стягнення надмірних процентів не відповідають засадам справедливості та добросовісності. Крім того, зазначає, що її матеріальне становище є складним, вона має обмежений дохід та не має можливості одноразово сплатити значну суму коштів. У разі якщо суд дійде висновку про наявність будь-якої заборгованості та ухвалить рішення про часткове задоволення позову, просить надати відповідачу розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців.
Також в матеріалах справи міститься відповідь на відзив, надана представником позивача до суду 02.04.2026, у яком зазначається, що детально ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважають його необґрунтованим, таким, що не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, та такими, які не підлягають взяттю до увагу, з огляду на наступне. 
Відповідач добровільно погодився з усіма істотними умовами кредитного договору, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку її нарахування, строків виконання зобов`язань та наслідків їх порушення. Жодних доказів того, що укладення договору відбулося під впливом обману, примусу чи інших обставин, які могли б свідчити про недійсність правочину, Відповідачем суду не надано. Як вбачається з пункту 7.3. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.3. Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), Позивач зазначає, що Законом № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредитодавці мають право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, починаючи з 24 січня 2024 року відновило нарахування неустойки (штрафу) за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за договорами. Крім того, сторони узгодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Як вбачається з розрахунку заборгованості Відповідачем були здійснені платежі в рахунок часткового погашення заборгованості, зокрема - 02.09.2024 року було здійснено платіж у розмірі 3969,01 грн; - 19.09.2024 року було здійснено платіж у розмірі 2677,51 грн; - 09.10.2024 року було здійснено платіж у розмірі 3150,01 грн; - 09.10.2024 року було здійснено платіж у розмірs 4410,01 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Таким чином, розрахунок здійснений у повній відповідності до умов Договору. У випадку прострочення споживачем виконання свого зобов`язання за договором про споживчий кредит, укладеним після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498- IX (після 23.01.2024 року), до такого споживача може бути застосовано відповідальність у вигляді неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання). Також представник позивача звертає увагу, що посилання Відповідача на складне матеріальне становище як підставу невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не може вважатися належним юридичним обґрунтуванням та не звільняє його від обов`язку виконання умов договору. Вказує, що факт надання правничої допомоги, її обсяг та вартість підтверджуються витягом з Акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року, який містить детальний опис виконаних робіт та наданих послуг та свідчить про виконання зобов`язань виконавцем. Що стосується оплати за надані послуги з правничої допомоги, зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, вважає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного відповідачем не доведено, а тому підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн відсутні, а остання підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного просить суд позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити в повному обсязі (а.с. 32-35 та на звор.). 
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке.
06.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та  ОСОБА_2 укладено Договір №1677922 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10500,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Даний договір та паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е035 та А579 відповідно (а.с.106-113 та в електронній формі).
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконало, та надало споживачу грошові кошти в розмірі 10500,00 грн шляхом їх перерахування на картку № НОМЕР_1 (а.с.114 та на звор.).
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, відповідно до наданого розрахунку заборгованості  ОСОБА_2 перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за договором №1677922 від 06.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 21.07.2025 становить 56227,46 грн, яка складається з: 10499,96 грн – за тілом кредиту; 40477,50 грн – відсотки за користування; 5250,00 – за штрафними санкціями (а.с.115-118 та на звор.).
21.07.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»(фактор), було укладено Договір факторингу № 21-07/25, у відповідності до умов цього Договору, Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1677922 в сумі 56227,46 грн, з яких: 10499,96 грн – основний борг за кредитом; 40477,50 грн – нараховані відсотки; 5250,00 – штрафні санкції (а.с.119-130 та на звор.).
Даних про погашення відповідачем заборгованості за договором матеріали справи не містять.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, сформованого позивачем станом на 17.10.2025, за кредитним договором № 1677922 від 06.08.2024 заборгованість відповідача складає 57802,45 грн, з яких: за тілом кредиту – 10499,96 грн; за відсотками – 42052,49 грн; за штрафами – 5250,00 грн (а.с.131).
Вирішуючи спір, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.
Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Суд враховує, що відповідач визнала факти укладення кредитного договору із ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», та отримання на його підставі кредитних коштів у сумі 10500,00 грн. Також відповідачем не надано суду доказів на спростування правомірності укладеного 21.07.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»Договору факторингу № 21-07/25.
З досліджених доказів по справі судом встановлено, що позивач правомірно набув права вимоги за кредитним договором № 1677922 від 06.08.2024, боржником за якими є відповідач.
Водночас, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд дійшов таких висновків.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися з нормами Закону.
Згідно з п.11 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII) споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п. 1.1 Договору 1677922 від 06.08.2024, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Пунктом 1.6 Договору визначено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Отже, до вказаних правовідносин застосовуються вимоги Закону № 1734-VIII, яким визначаються загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 09.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Відтак до кредитних договорів, що укладені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», з урахуванням п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», підлягає застосуванню такий розмір денної процентної ставки: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 21.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22.04.2024 по 19.08.2024) - 1,5 %, починаючи з 20.08.2024 – 1%.
Суд констатує, що договір №1677922 укладено 06.08.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення стандартної процентної ставки на рівні 1,5 %, яка застосовується протягом всього строку кредитування (360 днів), є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунком заборгованості, відповідачу за період з 06.08.2024 по 02.09.2024 включно нараховано заборгованість зі сплати процентів з розрахунку процентної ставки 1,35% в день, а з 03.09.2024 по 21.07.2025 включно нараховано заборгованість зі сплати процентів з розрахунку процентної ставки 1,5% в день (а.с.115-118 та на звор.).
Аналізуючи умови укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунку заборгованості в частині нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає, що нараховані відповідачу проценти з 20.08.2024 по кінець строку кредитування суперечать вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», відтак підлягають перерахунку.
Суд звертає увагу, що розмір нарахованої позивачем щоденної процентної ставки 1,35 % за період з 06.08.2024 по 19.08.2024 включно, що становить згідно з розрахунком заборгованості 1984,50,00 грн. (141,75*14 днів), узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», відтак перерахунку не підлягає.
За період з 20.08.2024 по 02.09.2025 включно (14 днів), з урахуванням тіла кредиту 10500,00 грн., проценти за користування становитимуть 1470,00 грн. (10500,00 грн*1%*14 днів), а всього за період з 06.08.2024 по 02.09.2024 становитимуть 3454,50 грн (1984,50 грн + 1470,00 грн).
Суд враховує що відповідачем 02.09.2024 було сплачено первісному кредитору 3969,01 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.115), і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.
Суд звертає увагу, що відповідно до п.5.6 Договору, споживач здійснює платежі з повернення заборгованості за договором у розмірі та у строки визначені Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у черговості визначеній в Законі України «Про споживче кредитування», зокрема: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу здійснюється сплата неустойки та інших платежів відповідно до Договору (п.5.6.1-5.6.3 Договору).
При цьому абзацом 3 п. 5.6.3 Договору передбачено, що Платіж (його частина). Що надійшов на користь Товариства з метою дострокового погашення суми (тіла) кредиту (його частини), строк сплати якого ще не настав. Відповідно до Графіку платежів, може бути направлений на погашення суми (тіла) кредиту, після дотримання черговості, визначеної в п.5.6 (5.6.1-5.6.3), зокрема, після сплати простроченої заборгованості, поточної заборгованості та штрафів (за наявності).
З урахуванням вказаних вище положень Договору, сплачена відповідачем 02.09.2024 сума 3969,01 грн, яка перевищує визначений вище судом розмір відсотків (3454,50 грн) підлягає зарахуванню в погашення заборгованості відповідача у таких розмірах: 3454,50 грн – на погашення відсотків, 514,51 грн на погашення тіла кредиту. Залишок тіла кредиту станом на 03.09.2024 складе – 9985,49 грн (10500,00 грн – 514,51 грн).
Відповідачем 19.09.2024 було сплачено первісному кредитору 2677,51 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.115 на звор.), і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.
За період з 03.09.2024 по 19.09.2025 включно (17 днів), з урахуванням тіла кредиту 9985,49 грн., проценти за користування становитимуть 1697,45 грн. (9985,49 грн*1%*17 днів).
З урахуванням вказаних вище положень Договору, сплачена відповідачем 19.09.2024 сума 2677,51 грн, яка перевищує визначений вище судом розмір відсотків (1697,45 грн) підлягає зарахуванню в погашення заборгованості відповідача у таких розмірах: 1697,45 грн – на погашення відсотків, 980,06 грн на погашення тіла кредиту. Залишок тіла кредиту станом на 20.09.2024 складе – 9005,43 грн (9985,49 грн – 980,06 грн).
Відповідачем 09.10.2024 було сплачено первісному кредитору 3150,01 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.115 на звор.), і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.
За період з 20.09.2024 по 09.10.2025 включно (20 днів), з урахуванням тіла кредиту 9005,43 грн., проценти за користування становитимуть 1801,00 грн. (9005,43 грн*1%*20 днів).
З урахуванням вказаних вище положень Договору, сплачена відповідачем 09.10.2024 сума 3150,01 грн, яка перевищує визначений вище судом розмір відсотків (1801,00 грн) підлягає зарахуванню в погашення заборгованості відповідача у таких розмірах: 1801,00 грн – на погашення відсотків, 1349,01 грн на погашення тіла кредиту. Залишок тіла кредиту станом на 10.10.2024 складе – 7656,42 грн (9005,43 грн – 1349,01 грн).
Відповідачем 06.11.2024 було сплачено первісному кредитору 4410,01 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.116), і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.
За період з 10.10.2024 по 06.11.2025 включно (28 днів), з урахуванням тіла кредиту 7656,42 грн., проценти за користування становитимуть 2143,68 грн. (7656,42 грн*1%*28 днів).
З урахуванням вказаних вище положень Договору, сплачена відповідачем 06.11.2024 сума 4410,01 грн, яка перевищує визначений вище судом розмір відсотків (2143,68 грн) підлягає зарахуванню в погашення заборгованості відповідача у таких розмірах: 2143,68 грн – на погашення відсотків, 2266,33 грн на погашення тіла кредиту. Залишок тіла кредиту станом на 07.11.2024 складе – 5390,09 грн (7656,42 грн – 2266,33 грн).
За період з 07.11.2024 по 21.07.2025 (останній день строку кредитування) включно (28 днів), з урахуванням тіла кредиту 5390,09 грн., проценти за користування становитимуть 14391,30 грн. (5390,09 грн*1%*267 днів).
За вказаних вище обставин, оскільки загальний розмір заборгованості з урахуванням нарахованих процентів становитиме 19781,39 грн (5390,09 грн.+14391,30 грн.), в той час як позивач просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати тіла кредиту та процентів у розмірі 52552,45 грн, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими.
З огляду на викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача за кредитним договором №1677922 від 06.08.2024 підлягає стягненню 5390 грн 09 коп. - заборгованість за сумою кредиту та 14391 грн 30коп. - заборгованість за відсотками, а в загальній сумі 19781 грн 39 коп.
Водночас суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за пенею та/або штрафами, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, який триває донині.
Позивачем нарахована пеня/штрафи в розмірі 5250,00 грн, що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені/штрафу в розмірі 5250,00 грн є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на 34,22 %, виходячи із змісту вище зазначеної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 828,95 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 16000 грн 00 коп.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, заявка на надання юридичної допомоги № 1604 від 01.09.2025, витяг з акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, згідно з якими вартість правової допомоги становить 16000,00 грн (а.с.136-140).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 року у справі № 910/9714/22).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 (справа №275/1150/22) вказав наступне.
Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Суд погоджується із доводами відповідача, які містяться у первинному відзиві (а.с. 11), про те, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю даної справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. 
З огляду на вказане, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн є значно завищеними.
Враховуючи принципи співмірності, а також враховуючи кількість підготовлених представником позивача процесуальних документів, які не є великої складності, тривалість розгляду справи судом, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, про необхідність зменшення їх розміру до 3000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.
Можливість суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище та інших критеріїв підтверджується судовою практикою суду касаційної інстанції, що випливає, зокрема, із постанов Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц, від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20, від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені на 34,22%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1026 грн 60 коп. (3000,00 грн х 34,22%).
Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.
Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (п. 6.56 Постанови Великої Палати ВС від 15.06.2021року у справі № 904/5726/19, Провадження № 12-95гс20).
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.
Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
За рішенням суду відповідач зобов`язана буде сплатити 19781 грн 39 грн та судові витрати.
Надана відповідачем ОСОБА_2 інформація з Українського Бюро кредитних історій, про те, що станом 13.06.2026 у неї наявні відкриті кредити, не може бути оцінена судом як підстава для розстрочення виконання рішення суду в розумінні норм ст. 435 ЦПК України. Вказана інформація підтверджує активність відповідача у залученні кредитних коштів, відтак усвідомлення нею своїх обов`язків по належному виконанню взятих на себе договірних зобов`язань. Також суд звертає увагу, що згідно з наданою самим же відповідачем інформацією з Пенсійного фонду України (Форма ОК-5), за звітний 2025 рік відповідачу нараховано заробітну плату у розмірі 346589,20 грн, а за січень-квітень 2026 нараховано 178707,64 грн заробітної плати., що, за відсутності доказів на підтвердження інших витрат, що є життєво необхідними для відповідача та істотно впливають на матеріальне становище відповідача, не може свідчити про наявність обставин, за яких суд міг би прийти до висновку про те, що виконання судового рішення буде становити надмірний тягар для відповідача.
За нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. «Горнсбі проти Греції», Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту
Отже суд не вбачає достатніх підстав для розстрочення задоволеної до стягнення суми під час ухвалення рішення, 
Тому, враховуючи вище викладене та аналізуючи наведені підстави розстрочення виконання рішення суду, враховуючи пропорційність цивільного судочинства, розумний баланс між інтересами сторін, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені ОСОБА_2 не містять виняткового характеру, який відповідає нормі ст. 435 ЦПК України, тому відсутні підстави для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення, що, однак, не перешкоджає відповідачу за наявності на те відповідних підстав звернутися із заявою про розстрочення на відповідній стадії примусового виконання рішення суду, якщо воно не буде виконано добровільно.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 137, 139, 141, 247, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 1677922 від 06.08.2024 у розмірі 19781 грн 39 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 828 грн 95 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1026 грн 60 коп.
В задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення – відмовити.
За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ЄДРПОУ 42640371;
- відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 22.06.2026.

Суддя Попадюк С.С.