ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 911/1638/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Скрипки І.М. 
Бестаченко О.Л. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 12.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кононівський елеватор"
на рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 (повний текст складено 12.03.2026)
у справі № 911/1638/25 (суддя Вдовенко Д.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кононівський елеватор" 
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1) Гетьманського національного природного парку;
2) Сумської обласної державної адміністрації 
про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту

в с т а н о в и в:

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
14.05.2025 позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати укладеним між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кононівський елеватор», з дня набрання рішенням суду законної сили, договір про встановлення земельного сервітуту в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви. 
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Кононівський елеватор» зазначає, що товариство є власником нерухомого майна (комплексу елеватору), розташованого за адресою: Сумська область, Тростянецький р, м. Тростянець, вул. Гришина, 26а (право власності зареєстроване в ДРРП 27.03.2018), що розташоване на земельній ділянці площею 4,4608 га, кадастровий номер 5925010100:00:031:0541, яка перебуває в користуванні на підставі договору оренди землі від 04.04.2018 (речове право зареєстроване в ДРРП 04.04.2018).
В процесі ведення господарської діяльності у ТОВ «КОНОНІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» виникла необхідність у проведенні планових ремонтних робіт обладнання, в т.ч. реконструкції електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення елеватора - прокладка двох нових кабельних ліній у захисних футлярах під землею.
На думку позивача відповідач безпідставно, необґрунтовано відмовив позивачеві в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки площею 5,9896 га з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015, оскільки не зазначив заперечень щодо істотних умов запропонованого до підпису проєкту договору про встановлення земельного сервітуту, що надає право позивачеві відновити порушене право шляхом визнання договору про встановлення земельного сервітуту укладеним у запропонованій позивачем редакції.
Ухвалою від 19.05.2025 Господарський суд Київської області передав позовну заяву за виключною підсудністю до Господарського суду Сумської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України. 
Ухвалою від 12.06.2025 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 911/1638/25 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.
25.06.2025 відповідач подав клопотання (вх. № 3635 від 25.06.2025), в якому просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача Гетьманський національний природний парк, оскільки частина земельної ділянки кадастровий номер 5925010100:00:015:0015 площею 0,016 га (кв. 1 вид. 14 Тростянецького лісництва), щодо якої позивач має намір укласти договір про встановлення земельного сервітуту, відноситься до території національного природного парку.
25.06.2025 відповідач подав клопотання (вх. № 3639 від 25.06.2025), в якому просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача - Сумську обласну державну адміністрацію, оскільки частина земельної ділянки кадастровий номер 5925010100:00:015:0015 площею 0,016 га (кв. 1 вид. 14 Тростянецького лісництва), щодо якої позивач має намір укласти договір про встановлення земельного сервітуту, є власністю держави в особі Сумської обласної державної адміністрації.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.07.2026, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотань представника Філії «Північний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про залучення співвідповідачів б/н від 25.06.2025 (вх. №№ 3635, 3639 від 25.06.2025).
Залучено до участі у справі № 911/1638/25 в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Гетьманський національний природний парк та Сумську обласну державну адміністрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 відмовлено у задоволенні позову повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що:
- Земельна ділянка з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015 щодо якої позивач просить встановити сервітут відноситься до території Гетьманського національного природного парку (господарська зона). 
На території господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності НПП, в тому числі розробка корисних копалин, кар`єрів, порушення ґрунтового покриву (випалювання, зняття родючого шару, розорювання, тощо). Роботи з реконструкції електричних мереж відповідно до робочого проекту, на який вказує позивач, передбачають прокладку кабелів в землі, тобто з порушенням ґрунтового покриву, що заборонено в межах господарської зони природного парку;
- Позивач не підтвердив наявність обставин, що унеможливлюють користування майном позивача у спосіб інший, ніж через встановлення сервітуту, зокрема неможливості задоволення потреб у реконструкції електричних мереж іншим шляхом, без користування частиною спірної земельної ділянки. Позивач вказує на схему робочого проекту, яка визначає шлях прокладення кабелів, однак не містить даних про те, що у інший спосіб виконати реконструкцію неможливо. 

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кононівський елеватор" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. 
У поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026р. у справі № 911/1638/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- Доступ до земельної ділянки є необхідним для належної експлуатації майна, що належить позивачеві на праві власності і реконструкція є необхідною мірою для утримання цього майна;
- Заявляючи про своє право на встановлення сервітуту позивач вказує на те, що належна йому електромережа вже проходить по території земельної ділянки, щодо якої є необхідність встановлення сервітуту. 
Зокрема, Робочий проєкт містить інформацію про те, що «об`єктом реконструкції є кабельна лінія, яка живить елеватор». А також містить схему прокладення електромережі, з якої вбачається, що лінія електромережі проходить від опори № 1 (існуюча), яка розташована на території земельної ділянки, що перебуває в користуванні відповідача, до опори № 2 (існуюча), перетинаючи залізничні колії;
- Виконання робіт не призведе до погіршення стану навколишнього природного середовища чи зміни земельного покрову, який потрібно зняти для отримання доступу до електрокабелю. Оскільки Робочий проєкт визначає порядок прокладки кабельної лінії та передбачає: «Засипка траншеї виконується вийнятою землею без каменів, будівельного сміття і шлаку»;
- апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що схема робочого проєкту не містить даних про те, що у інший спосіб виконати реконструкцію неможливо. 
Наголошує, що матеріалами справи підтверджено, що позивач має намір проводити реконструкцію існуючої мережі зовнішнього електрозабезпечення елеватора, які фактично прокладені по земельній ділянці відповідача, і були побудовані задовго до того, як було прийнято рішення про створення природного парку та на сьогодні є єдиним джерелом зовнішнього електрозабезпечення елеватору.
- Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та встановленні земельного сервітуту для проведення реконструкції електромереж, суд першої інстанції фактично обмежив позивача, як власника, у правах на своє майно. Оскільки неможливо провести реконструкцію існуючої електромережі без отримання доступу до неї. А позивач не може задовольнити свої потреби (експлуатувати та утримувати в належному стані) в інший спосіб, ніж як встановлення земельного сервітуту;
- апелянт наголошує на наявності у нього права на земельний сервітут, як підприємства, яке будує (експлуатує) об`єкти передачі електричної енергії відповідно до норм статті 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09.07.2010 № 2480-VI.

Позиція відповідача (ДСГП «Ліси України») щодо апеляційної скарги 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, погоджуючись з мотивами оскаржуваного рішення суду, просив останнє залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, серед іншого, зазначав, що:
- земельна ділянка площею 5,9896 га. з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015, перебуває у державній власності, право власності зареєстроване за Сумською обласною державною адміністрацією, постійним користувачем даної земельної ділянки є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», на підставі акту про право постійного користування земельною ділянкою від 24.01.2007, категорія земель - землі лісогосподарського призначення, 09.01 - для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг;
- вказана земельна ділянка знаходиться в кв. 1 вид. 14 Тростянецького лісництва (де розташована спірна частина земельної ділянки площею 0,0160 га. із кадастровим номером 5925010100:00:015:0015, загальною площею 5,9896 га.), відноситься до земель Національного природного парку і до даної категорії земель застосовуються обмеження визначені статтею 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» - на території природних заповідників забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти;
- технічна документація, надана ТОВ «Кононівський елеватор», зокрема робочий проект, не містить дані про те, що у інший спосіб виконати реконструкцію електричних шляхів неможливо. Тобто, апелянтом не доведено неможливості задоволення потреб, у реконструкції електричних шляхів іншим шляхом, без користування частиною спірної земельної ділянки. 

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга (ТОВ «Кононнівський Елеватор») зареєстрована судом 25.03.2026 за вх. № 09.1.04.5/1877/26.
Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 911/1638/25.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою ТОВ «Кононівський елеватор» на рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/1638/25.
06.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/1638/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кононівський елеватор» на рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 у справі № 911/1638/25.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу ТОВ «Кононівський елеватор» на рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 у справі № 911/1638/25.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 12.05.2026.
У судовому засіданні представники позивача та відповідача надали усні пояснення. 
Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд скасувати рішення.
Представник відповідача просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Позивач є власником нерухомого майна (нежитлові будівлі та споруди), яке розташоване за адресою: Сумська область, Тростянецький район, м. Тростянець, вул. Гришина, буд. 26а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58774059250). Майно позивача розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 5925010100:00:031:0541, площею 4,4608 га.
04.04.2018 між позивачем та Тростянецькою міською радою укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5925010100:00:031:0541, площею 4,4608 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (ведення складського господарства) строком на 49 років.
На замовлення позивача був розроблений робочий проект «Реконструкція електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення елеватора, з перетином залізничних колій методом горизонтального буріння та прокладкою двох електричних кабелів по 10кВ у захисному футлярі, на 115 км ПК2+40 станції Тростянець-Смородине АТ «Укрзалізниця» для ТОВ «Кононівський елеватор», «Том 1. Електропостачання 09-06- 21ЕП», яким визначено схему прокладання електричних кабелів для живлення об`єктів елеватору. Відповідно до робочого проекту прокладка кабельної лінії 220 метрів передбачає підключення до повітряної лінії на опорі 38/4, яка розміщується в межах земельної ділянки площею 5,9896 га, кадастровий номер 5925010100:00:015:0015, що перебуває в постійному користуванні ДП «Ліси України».
Відповідач є постійним користувачем земельної ділянки кадастровий номер 5925010100:00:015:0015 на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.
19.11.2024 позивач звернувся до відповідача з листом № 75, в якому просив надати дозвіл на проведення земляних робіт на території виділу № 14 квартал 1 Тростянецького лісництва, пов`язаних з проведенням реконструкції зовнішніх електричних мереж напругою 10 кВ для забезпечення дільниці товариства електроенергією.
05.12.2024 відповідач у листі № 8876/2.3.1-2024 зазначив, що для розгляду питання по суті необхідно звернутися з клопотанням в порядку ст. 124-1 Земельного кодексу України.
13.01.2025 позивач звернувся до відповідача з клопотанням № 3, в якому на підставі ч. 1, 2 ст. 98, ст. 124-1 Земельного кодексу України, просив встановити строковий платний земельний сервітут на земельній ділянці площею 0,016 га з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015, яка розташована за адресою: виділ № 14, квартал № 1, Тростянецького лісництва; вид права земельного сервітуту відповідно до статті 99 Земельного кодексу України - для прокладення та експлуатації ліній електропередач, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; строком на 13 років.
28.01.2025 відповідач у відповідь на звернення позивача повідомив, що не має зауважень принципового характеру до технічної документації, направив проект договору про встановлення строкового платного сервітуту, рекомендував визначити плату за встановлення земельного сервітуту, зазначив про строк дії сервітуту.
30.01.2025 позивач звернувся до відповідача з листом № 4, в якому просив укласти строковий платний земельний сервітут на земельній ділянці площею 0,016 га з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015, яка розташована за адресою: виділ № 14, квартал № 1, Тростянецького лісництва; вид права земельного сервітуту відповідно до статті 99 Земельного кодексу України - для прокладення та експлуатації ліній електропередач, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; строком на 5 років.
07.03.2025 відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що направив лист щодо укладення договору на погодження до департаменту з правових питань.
14.03.2025 позивач звернувся до відповідача з листом № 17, в якому просив повторно розглянути пропозицію укладення договору.
25.03.2025 відповідач надав відповідь, в якій вважає за недоцільне укладення договору сервітуту, оскільки земельна ділянка відноситься до природно-заповідного фонду Гетьманського національного природного парку загальнодержавного значення. Відповідно до охоронного зобов`язання від 05.04.2024 № 296 Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації, заборонено здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду господарську діяльність.
08.04.2025 позивач звернувся до відповідача з листом № 20, в якому зазначив, що ТОВ «Кононівський елеватор» не має наміру здійснювати господарську діяльність на земельній ділянці щодо якої виникла необхідність в оформленні сервітуту, гарантував, що після проведення робіт для прокладення кабелю, приведе територію земельної ділянки до її початкового стану, просив повторно розглянути документи для укладення договору земельного сервітуту. Відповідач у листі від 09.05.2025 зазначив, що вже надав відповідь. 
Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру суд встановив, що земельна ділянка кадастровий номер 5925010100:00:015:0015 перебуває у державній власності, право власності зареєстроване за Сумською обласною державною адміністрацією; постійним користувачем земельної ділянки є відповідач на підставі акту про право постійного користування земельною ділянкою від 24.01.2007; категорія земель - землі лісогосподарського призначення, 09.01 - для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг; на частину земельної ділянки площею 0,0519 встановлене обмеження - охорона зона навколо (упродовж) об`єкта енергетичної системи, безстроково; відомості про встановлені сервітути відсутні.
Як вбачається з інформації наведеної у листі Гетьманського національного природного парку від 04.04.2025 та у доданому до нього витязі з картографічного матеріалу Проекту створення природного парку земельна ділянка кадастровий номер 5925010100:00:015:0015 відноситься до території Гетьманського національного природного парку (господарська зона). 
05.04.2024 Департамент захисту довкілля та природних ресурсів видав охоронне зобов`язання № 296, оформлене відповідно до статті 53 Закону України «Про природно- заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII та Указу Президента України «Про створення Гетьманського національного природного парку» від 27.04.2009 № 273/2009, за яким філії «Тростянецьке лісове господарство» передана під охорону та дотримання встановленого режиму територія Гетьманського національного природного парку загальною площею 23360,1 га із них 5077,8 га території лісового фонду, в тому числі господарська зона кв. 1 виділ 14, де розташована земельна ділянка щодо частини якої позивач просить встановити сервітут. 
Землекористувач (відповідач) зобов`язаний: дотримуватись встановленого режиму охорони для території (об`єкта) природно-заповідного фонду; не здійснювати у межах територій (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності; дотримуватися вимог статей 35, 36 Закону України «Про охорону земель»; своєчасно вживати заходи щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримуватися вимог щодо використання території природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду. Землекористувач (землевласник) забезпечує охорону та збереження території (об`єкта), що перебуває у його користуванні (власності). 
Гетьманський національний природний парк створений Указом Президента України від 27.04.2009 року № 273/2009 на території Великописарівського, Охтирського та Тростянецького районів Сумської області.

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України). 
Згідно із частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Право користування (сервітут) є речовим правом на чуже майно (пункт 2 частини першої статті 395 ЦК України).
Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно із статтею 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Частинами першою, другою, третьою статті 403 Цивільного кодексу України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу (частини перша, друга статті 98 Земельного кодексу України). 
Частинами третьою, четвертою статті 98 Земельного кодексу України передбачено, що встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Згідно із пунктом «в-4» частини першої статті 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). (частина перша статті 100 Земельного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09.07.2010 № 2480-VI, підприємства, які будують чи експлуатують об`єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки або за рішенням суду для розміщення об`єктів, зазначених у частинах другій та четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів.
Постійні земельні сервітути можуть встановлюватися для розміщення споруд опорних конструкцій повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, пристроїв і споруд. Строкові земельні сервітути можуть встановлюватися на період будівництва чи проведення планових ремонтних робіт лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури.
Отже, наведені норми передбачають для підприємств, які будують (експлуатують) об`єкти передачі електричної енергії можливість використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту.
Проте, таке використання і договір про встановлення земельного сервітуту (його зміст) не можуть суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
У пунктах 1.5, 1.6 проєкту Договору про встановлення земельного сервітуту в редакції позивача, визначено, що вид сервітуту: 07.03 - Право прокладання та експлуатації лінії електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінейних комунікацій. Сервітут установлюється для цілей: для реконструкції електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення елеватора. 
Як вже зазначалось, земельна ділянка площею 5,9896 га з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015 щодо якої позивач просить встановити сервітут відноситься до території Гетьманського національного природного парку (господарська зона). Запропонована зона дії земельного сервітуту код 07.03 - Право прокладання та експлуатації лінії електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лілейних комунікацій - 0,0160 га за адресою: виділ № 14, квартал № 1, Тростянецького лісництва.
Департаментом захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації видано Охоронне зобов`язання від 05.04.2024 № 296, оформлене відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII та Указу Президента України «Про створення Гетьманського національного природного парку» від 27.04.2009 № 273/2009. 
Цим Охоронним зобов`язанням філії «Тростянецьке лісове господарство» ДП «Ліси України» передано під охорону та дотримання встановленого режиму територія створення Гетьманського національного природного парку, загальною площею 23360,1 га. Із них - 5077,8 га території надано землекористувачу господарська зона: кв. 1-3, 4 (вид. 1-9, 11, 13, 14, 16-18, 21-41) Тростянецького лісництва.
Відповідно до цього Охоронного зобов`язання відповідач (землекористувач) зобов`язаний, зокрема, дотримуватись встановленого режиму охорони для території (об`єкта) природно-заповідного фонду, не здійснювати в її межах забороненої господарської діяльності та дотримуватися вимог щодо її використання.
Землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду (стаття 43 Земельного кодексу України).
До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). (стаття 44 Земельного кодексу України).
Статтею 45 Земельного кодексу України визначено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII (далі - Закон № 2456-XII), до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.
Території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу (частина перша статті 4 Закону № 2456-XII).
Землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду (частина перша статті 7 Закону № 2456-XII).
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 2456-XII, на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.
Національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність (частина перша статті 20 Закону № 2456-XII).
Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України (частина друга статті 20 Закону № 2456-XII).
Згідно із частиною першою статті 21 Закону № 2456-XII, на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням, зокрема: господарська зона - у її межах забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників.
Відповідно до пункту 5.2.3 Проекту організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.12.2013 № 562, Гетьманський НПП входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворювання та використання.
Головними завданнями парку є, зокрема, збереження, покращення стану та відновлення природних і порушених екосистем, середовищ існування окремих видів та компонентів ландшафтів;
Для кожної з виділених на території Гетьманського НПП функціональних зон, з урахуванням її наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання.
В межах господарської зони проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань. Тут також знаходяться землі інших землевласників та користувачів, що включені до складу парку.
На території зони стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності НПП.
В тому числі: будівництво та розташування будь яких промислових, господарських та житлових об`єктів та споруд не пов`язаних з діяльністю Парку; розробка корисних копалин, кар`єрів, порушення ґрунтового покриву (випалювання, зняття родючого шару, розорювання, тощо); інші види діяльності, що порушують природні комплекси Гетьманського НПП або знижують природну екологічну чи рекреаційну цінність його території.
Позивачем додано до матеріалів справи том 1 «Електропостачання 09-06-21-ЕП» Робочого проєкту «Реконструкція електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення елеватора, з перетином залізничних колій методом горизонтального буріння та прокладкою двох електротехнічних кабелів по 10кВ у захисному футлярі, на 115км ПК2+40 станції Тростянець-Смородине АТ «Укрзалізниця» для ТОВ «Кононівський елеватор»» (далі - Робочий проєкт).
Як вбачається з цього Робочого проєкту, ним передбачена прокладка двох кабельних ліній 10кВ від роз`єднувача № 1 з ручним приводом на опорі № 38/4 до роз`єднувача № 2 з ручним проводом на опорі елеватора кабелем марки ААБл 3х120 розрахункового перетину. Кабелі від опори № 38/4 з розподільчим пристроєм № 1 до роз`єднувача № 2 на опорі розміщеної на території елеватора - в землі, з перетином залізничних колій. При розкладці кабелів безпосередньо в землі кабелі повинні прокладатися в траншеї і мати знизу піщану підсипку без каменів, будівельного сміття і шлаку.
Отже, запланована позивачем реконструкція електричних мереж передбачає виконання будівельних робіт не спрямованих на виконання покладених на національний природний парк завдань, не пов`язаних з його діяльністю, та з прокладенням кабелів в землі, тобто з порушенням ґрунтового покриву, що заборонено в межах господарської зони Гетьманського національного природного парку.
При цьому, колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що виконання цих робіт не призведе до погіршення стану навколишнього природного середовища чи зміни земельного покрову, який потрібно зняти для отримання доступу до електрокабелю. Адже заборона встановлена на будь-яке порушення ґрунтового покриву, і риття траншей не є виключенням. 
Також, не заслуговує на увагу довід апелянта про те, що він має намір проводити реконструкцію вже існуючої мережі зовнішнього електрозабезпечення елеватора. Адже, як вбачається з Робочого проекту та Акта комісійного вибору місця перетину залізничних колій двома електричними кабелями по 10 кВ на 115 км + 40 м станції Тростянець-Смородине для потреб ТОВ «Кононівський елеватор», заплановано риття нових траншей і облаштування захисних футлярів та технологічних котлованів, з перетином залізничних колій методом горизонтального буріння. Тобто, без використання будь-яких існуючих підземних комунікацій. 
Фактично, як вбачається з Плану прокладення кабельної лінії (с. 28 Робочого проєкту), передбачається використання лише вже існуючої опори № 1 (на схемі), що під`єднана до повітряної лінії електропередавання (ПЛ) напругою 10 кВ. Основним призначенням цієї інженерної конструкції є утримання електричних проводів у повітрі на безпечній відстані від поверхні землі та один від одного.
А умовами пункту 1.5 проєкту Договору про встановлення земельного сервітуту в редакції позивача, передбачається встановлення сервітуту: 07.03 - Право прокладання та експлуатації лінії електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінейних комунікацій. Тобто, цей сервітут потрібен позивачу саме для прокладення двох нових кабельних ліній електромережі, що без використання існуючих підземних комунікації (захисних футлярів та технологічних котлованів) є новим будівництвом. 
Колегія суддів відхиляє довід апелянта про наявність у нього права на земельний сервітут, як підприємства, яке будує (експлуатує) об`єкти передачі електричної енергії відповідно до норм статті 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09.07.2010 № 2480-VI. 
Оскільки, таке право не може бути реалізовано із порушенням норм Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII. А саме, статті 20 - щодо вилучення з господарського використання земельних ділянок, які надаються національним природним паркам, і статті 21 - щодо проведення в господарській зоні лише господарської діяльності, спрямованої на виконання завдань покладених на національний природний парк. 
З огляду на наведене, колегія суддів суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість відмови відповідача від укладення договору сервітуту, оскільки він як землекористувач зобов`язаний дотримуватись вимог щодо використання території природно-заповідного фонду.
А обставини відсутності у Державному земельному кадастрі інформації про відповідні обмеження у використанні земельної ділянки кадастровий номер 5925010100:00:015:0015, що відноситься до території Гетьманського національного природного парку, не спростовує обов`язку землекористувача дотримуватись режиму використання, охорони та відтворення природних ресурсів у межах функціональних зон.
Колегія суддів також відхиляє довід апелянта про те, що він не може задовольнити свої потреби як власник майна в інший спосіб, ніж як встановлення земельного сервітуту, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. 
Оскільки сервітут - це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, від 23.09.2020 у справі № 917/133/17. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Отже, потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном шляхом встановлення сервітуту, повинні мати характер вимушених та/або неминучих, які, за умовами спору, що розглядаються випливають як з вимог законодавства, так і правової природи та регулювання надрокористування.
Відтак обов`язковими передумовами для встановлення сервітуту повинні бути:
- звернення зацікавленої особи до власника земельної ділянки з пропозицією щодо встановлення сервітуту на умовах, що є ідентичними в подальшому заявленими у позові;
- наявність обставин, що унеможливлюють користування майном позивача у спосіб інший, ніж через встановлення сервітуту. Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 663/917/17, від 19.01.2022 у справі № 363/620/19 та від 12.04.2022 у справі № 306/612/20, від 19.11.2025 № 902/1257/24.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України). 
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Отже, оскільки ТОВ «Кононівський елеватор» стверджується, що воно не може задовольнити свої потреби як власник майна в інший спосіб, ніж як встановлення земельного сервітуту, саме на позивача покладається тягар доказування цих обставин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, шо позивач не підтвердив наявність обставин, що унеможливлюють користування його майном у спосіб інший, ніж через встановлення сервітуту, зокрема неможливості задоволення потреб у реконструкції електричних мереж іншим шляхом, без користування частиною земельної ділянки відповідача. Схема робочого проекту, на яку посилається Позивач, визначає лише шлях прокладення кабелів, однак не містить даних про те, що у інший спосіб виконати реконструкцію неможливо.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання укладеним між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» та ТОВ «Кононівський елеватор», договору про встановлення земельного сервітуту в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви, що частини земельної ділянки з кадастровим номером 5925010100:00:015:0015 площею 0,016 га.

Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, з огляду на все наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 у справі № 911/1638/25 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кононівський елеватор" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 у справі № 911/1638/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 02.03.2026 у справі № 911/1638/25 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді І.М. Скрипка

О.Л. Бестаченко