РІШЕННЯ
Іменем України

12 травня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/73/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В.,
за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

за позовом: Чернігівської обласної прокуратури
14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, код ЄДРПОУ 02910114
в інтересах держави в особі: 
позивача: Чернігівської обласної ради
проспект Миру,43, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 25618741
до відповідача: Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області
вул. Святомиколаївська, буд. 85, смт. Ріпки, Чернігівський район, Чернігівська обл., 15000
код ЄДРПОУ 04412583
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Ріпкинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ріпкирайагролісництво» комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради 
вул. Лісна, 25, сел. Ріпки, Чернігівський район, Чернігівська область, 15000,
код ЄДРПОУ 05389149
про скасування державної реєстрації, витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення

представники учасників справи:
прокуратури: Лепська Н.П.
позивача: Кравченко Д.В.
відповідача: не прибув
третьої особи: не прибув

Дії суду щодо розгляду справи. Позиції учасників справи.
Чернігівською обласною прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про:
-скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Ріпкинською селищною радою (код ЄДРПОУ 04412583) на земельну ділянку з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2066444774244);
-скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га.
-витребування з незаконного володіння Ріпкинської селищної ради (код ЄДРПОУ 04412583) у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 34,1664 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га та має 75 поворотних точок за координатами:
1 координати: Х - 5735236.08, Y– 3396050.96;
2 координати: Х - 5735117.64, Y– 3396144.73;
3 координати: Х - 5735075.69, Y– 3396013.95;
4 координати: Х - 5735105.30, Y– 3395907.84;
5 координати: Х - 5734819.06, Y– 3395552.51;
6 координати: Х -5734917.77, Y– 3395414.33;
7 координати: Х -5734718.69, Y– 3395196.06;
8 координати: Х -5734730.50, Y– 3395181.29;
9 координати: Х -5734808.96, Y– 3395024.92;
10 координати: Х -5734828.78, Y– 3395030.52;
11 координати: Х -5734859.86, Y– 3395019.47;
12 координати: Х -5734861.91, Y– 3394989.19;
13 координати: Х -5734834.10, Y– 3394967.09;
14 координати: Х -5734841.87, Y– 4199896.54;
15 координати: Х -5734884.81, Y– 3394948.68;
16 координати: Х -5734947.92, Y– 3395106.63;
17 координати: Х -5734941.42, Y– 3395185.33;
18 координати: Х -5734947.15, Y– 3395326.52;
19 координати: Х -5734963.51, Y– 3395443.97;
20 координати: Х -5735034.41, Y– 3395513.60;
21 координати: Х -5735092.89, Y– 3395575.80;
22 координати: Х -5735187.21, Y– 3395416.78;
23 координати: Х -5735230.89, Y– 3395367.43;
24 координати: Х -5735280.35, Y– 3395363.84;
25 координати: Х -5735339.95, Y– 3395383.37;
26 координати: Х -5735369.75, Y– 3395412.16;
27 координати: Х- 5735414.63, Y– 3395424.54;
28 координати: Х- 5735458.31, Y– 3395443.56;
29 координати: Х - 5735503.16, Y– 3395486.79;
30 координати: Х - 5735534.50, Y– 3395534.09;
31 координати: Х - 5735559.16, Y– 3395565.96;
32 координати: Х - 5735610.03, Y– 3395549.00;
33 координати: Х - 5735626.99, Y– 3395518.13;
32 координати: Х - 5735610.03, Y– 3395549.00;
33 координати: Х - 5735626.99, Y– 3395518.13;
34 координати: Х - 5735597.67, Y– 3395514.83;
35 координати: Х - 5735581.86, Y– 3395441.98;
36 координати: Х - 5735592.73, Y– 3395393.53;
37 координати: Х - 5735624.18, Y– 3395384.24;
38 координати: Х - 5735664.92, Y– 3395423.64;
39 координати: Х - 5735683.13, Y– 3395462.12;
40 координати: Х - 5735695.98, Y– 3395462.12;
41 координати: Х - 5735749.02, Y– 3395529.69;
42 координати: Х - 5735765.17, Y– 3395563.97;
43 координати: Х - 5735739.47, Y– 3395592.32;
44 координати: Х - 5735678.52, Y– 3395590.01;
45 координати: Х - 5735666.66, Y– 3395608.80;
46 координати: Х - 5735637.67, Y– 3395593.31;
47 координати: Х - 5735626.47, Y– 3395593.31;
48 координати: Х - 5735616.91, Y– 3395612.76;
49 координати: Х - 5735630.42, Y– 3395645.39;
50 координати: Х - 5735644.59, Y– 3395662.20;
51 координати: Х - 5735641.62, Y– 3395690.88;
52 координати: Х - 5735585.94, Y– 3395678.69;
53 координати: Х - 5735574.41, Y– 3395655.28;
54 координати: Х - 5735582.65, Y– 3395602.21;
55 координати: Х - 5735566.51, Y– 3395611.11;
56 координати: Х - 5735540.02, Y– 3395658.59;
57 координати: Х - 5735503.78, Y– 3395642.44;
58 координати: Х - 5735456.24, Y– 3395637.50;
59 координати: Х - 5735424.94, Y– 3395645.08;
60 координати: Х - 5735371.90, Y– 3395620.36;
61 координати: Х - 5735356.74, Y– 3395582.12;
62 координати: Х - 5735368.93, Y– 3395563.00;
63 координати: Х - 5735390.68, Y– 3395554.76;
64 координати: Х - 5735427.57, Y– 3395522.46;
65 координати: Х - 5735406.16, Y– 3395499.05;
66 координати: Х - 5735393.31, Y– 3395514.21;
67 координати: Х - 5735347.69, Y– 3395561.72;
68 координати: Х - 5735293.00, Y– 3395602.26;
69 координати: Х - 5735284.10, Y– 3395618.75;
70 координати: Х - 5735324.96, Y– 3395647.75;
71 координати: Х - 5735349.86, Y– 3395708.75;
72 координати: Х - 5735362.87, Y– 3395767.45;
73 координати: Х - 5735305.81, Y– 3395865.64;
74 координати: Х - 5735258.81, Y– 3395990.39;
75 координати: Х - 5735253.00, Y– 3396043.61.
-стягнення з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури понесених витрат на сплату судового збору та витрати на залучення інженера землевпорядника.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка лісогосподарського призначення площею 34,1664 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га, перебуває у постійному користуванні ДП “Ріпкирайагролісгосп” та належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, управління якою здійснює Чернігівська обласна рада; реєстрація права комунальної власності на вищезгадану спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення Ріпкинською селищною радою відбулась із порушенням Лісового та Земельного кодексів України, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню у комунальну власність Чернігівської обласної ради.
У позовній заяві керівник Чернігівської обласної прокуратури просить суд залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Ріпкинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ріпкирайагролісництво» комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради (код ЄДРПОУ 05389149).
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.02.2026 позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ріпкинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ріпкирайагролісництво» комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, підготовче засідання призначено на 10.03.2026, встановлено учасникам справи строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.
Учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання заяв по суті справі, дату, час та місце підготовчого засідання шляхом доставки ухвали суду від 09.02.2026 до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 09.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
24.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12 2020 № 35-ОТГ передано у комунальну власнiсть Ріпкинської селищної ради земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га, право комунальної власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано як ділянку сільськогосподарського призначення. Орган місцевого самоврядування лише прийняв ділянку за процедурою передачі, не знав і не міг знати, що ділянка накладається на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісгосп». Відповідач вважає, якщо порушення допущене саме Держгеокадастром у Чернігівській області, то відповідальність за незаконність первинного акту покладається саме на нього. 
Відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву на позов.
02.03.2026 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, необґрунтованими та зазначає, що земельна ділянка лісогосподарського призначення загальною площею 34,1664 га, яка перебувала в постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісництво» на підставі державного акту, не могла бути віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Інвентаризація, проведена на підставі наказу Держгеокадастру від 21.02.2019 №59 щодо спірної земельної ділянки є незаконною, проведена з порушенням положень Земельного та Лісового кодексів України, самого наказу про проведення інвентаризації. Наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11,2019 №25-9672/14-19-сг, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3030,7858 га на території Ріпкинського району Чернігівської області, на підставі якої було сформовано спірну земельну ділянку є незаконним, в частині включення до складу земель сільськогосподарського призначення державної власності лісового масиву 136 кварталу (виділи 10,14-16) ДП «Ріпкирайагролісгосп» площею 34,1664 га. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не уповноважене проводити реєстрацію спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі як землі сільськогосподарського призначення державної власності, розпоряджатися спірною земельною ділянкою шляхом її передачі в комунальну власність. Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області є належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки, оскільки є особою, за якою зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку. 
Відповідь на відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданої відповіді на відзив.
10.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.04.2026.
01.04.2026 від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких Чернігівська обласна рада підтримує позовні вимоги прокурора та просить їх задовольнити.
Письмові пояснення прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.
У судовому засіданні 07.04.2026 оголошено перерву до 12.05.2026.
29.04.2026 від відповідача надвійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Заява задоволена судом.
У судовому засіданні 12.05.2026 суд розглянув справу по суті, перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Обставини справи встановлені судом. 
Наказом КП «Чернігівоблагроліс» від 27.12.2000 №6 створено Ріпкинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ріпкирайагролісгосп» (далі ДП «Ріпкирайагролісгосп»). 
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 п. 1, п. 2.1, п.2.2 п.2, п.п. 3.8 п. 3, п.4.2 Статуту Ріпкинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ріпкирайагролісгосп», затвердженого наказом в.о. генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 25.10.2022, підприємство створене за рішенням Засновника наказом від 27.12.2000 №6 та зареєстровано 11.01.2001 розпорядженням Ріпкинської районної державної адміністрації № 12 на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і входить до сфери управління Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Засновником Підприємства є комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради. 
Підприємство створене з метою охорони та відновлення лісових ресурсів, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання і отримання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у лісопродукції та супутніх послугах на підставі ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу та з врахуванням обмежень, передбачених цим Статутом. 
Предметом діяльності Підприємства є спеціалізоване ведення лісового господарства, лісозаготівля, тощо.
Підприємство є лісокористувачем, згідно рішення обласної ради від 27.03.2001 «Про надання у постійне користування земель лісового фонду» та здійснює діяльність згідно з положеннями Лісового кодексу України та інших нормативних актів.
Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і перебуває у підприємства у господарському віданні.
Рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» було надана земельні ділянки лісового фонду , які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства. Відповідно до вказаного рішення ДП «Ріпкирайагролісгосп» надано у постійне користування 15 988,9 га земель лісового фонду.
У 2002 році, на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, ДП «Ріпкирайагролісгосп» видано Державний акт ІІ-ЧН №002514 на право постійного користування 15988,9 га земель на території Ріпкинського району, у тому числі на території Петрушівської сільської ради 3227 га, будь-які зміни в землекористування не вносилися. Земельні ділянки передано в постійне користування для ведення лісового господарства.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 №34-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Ріпкинській селищній раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 10372,2231 га, які розташовані за межами населених пунктів на території вказаної селищної ради.
09.12.2020 ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та Ріпкинською селищною радою підписано акт приймання - передачі земель сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, в якому зазначено, що цей акт разом із наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Ріпкинської селищної ради на земельні ділянки.
Згідно з додатком до акту, Ріпкинській селищній раді передано 708 земельних ділянок, у тому числі земельну ділянку під порядковим номером 511, кадастровий номер 7424487200:08:001:1215, площею 78,6296 га, що розташована на території колишньої Петрушівської сільської ради Ріпкинського району.
Згідно з даними Поземельної книги земельна ділянка з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215, площею 78,6296 га сформована 19.11.2019 із внесенням запису до Державного земельного кадастру. Цільове призначення – землі сільськогосподарського призначення, землі запасу.
На підставі вищевказаних документів Ріпкинською селищною радою у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 7424487200:08:001:1215.
Прокурор у позові зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 частково накладається на межі 136 кварталу земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісгосп».
Так, у 2014 році Київською лісовпорядною експедицією виготовлено Проєкт організації та розвитку лісового господарства ДП «Ріпкирайагролісгосп», згідно якого установлено, що спірна земельна ділянка, частково накладається на 136 квартал земель лісового фонду ДАСП «Ріпкирайагролісгосп». 
Відповідно до інформації БО «Укрдержліспроект» від 19.09.2025 з доданим фрагментом накладки земельна ділянка з кадастровими номером 7424487200:08:001:1215 частково накладається на межі 136 кварталу (виділи 10, 14-16) ДП «Ріпкирайагролісгосп».
Сертифікований інженер землевпорядник Бойко Д.О., зіставивши матеріали, надані ВО «Укрдержліспроект» щодо меж лісового фонду кварталу 136 ДАСП «Ріпкирайагролісгосп» та дані ДЗК по ділянці з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215, визначив площу земельної ділянки лісового фонду постійного користувача, яка знаходиться у межах спірної земельної ділянки, а саме площа якої складає 34,1664 га, а також встановив координати окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП «Ріпкирайагролісгосп» (лист ПП «ЕЛІТЗЕМ» від 17.12.2025 № 125, план-схема до нього, каталоги координат).
У листі від 20.10.2025 Чернігівська обласна рада повідомила прокурора про те, що рада не приймала рішень про вилучення із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та про зміну цільового призначення земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215.
Прокурор у позові зазначає, що частина земельної ділянки (34,1664 га), з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 загальною площею 78,6296 га є земельною ділянкою лісового фонду, яка передана у постійне користування ДП «Ріпкирайагролісгосп» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЧН №002514, однак, у результаті державної реєстрації ділянки землі лісового фонду сформовано як землі сільськогосподарського призначення чим створено перешкоди власнику в ефективному використанні вказаної ділянки за її дійсним цільовим призначенням, включення земельної ділянки лісогосподарського призначення до складу земель сільськогосподарського призначення, з порушенням вимог ст.ст. 20, 21, 122 та 149 Земельного кодексу України є незаконною зміною цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення і її незаконним вилученням у комунального лісового господарства.
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
За частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).
За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання “справедливого балансу” в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність.
Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.
При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи “Delcourtv.Belgium”, “Belletv.France”). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.
У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах “Спорронг і Льоннрот проти Швеції” від 23.09.1982, “Новоселецький проти України” від 11.03.2003, “Федоренко проти України” від 01.06.2006).
У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах “Хендісайд проти Сполученого Королівства” від 07.12.1976, “Джеймс та інші проти Сполученого Королівства” від 21.01.1986).
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі “Трегубенко проти України” від 02.11.2004 категорично ствердив: “правильне застосування законодавства незаперечно становить “суспільний інтерес”.
Вилучення з порушенням земельного та лісового законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення, не сприяє ефективному використанню лісових ресурсів та створює умови використання земельних ділянок зі спеціальним режимом використання всупереч їх дійсному цільовому призначенню. Незаконна зміна цільового призначення, неможливість реєстрації Чернігівською обласною радою права власності на земельну ділянку відповідно до законодавства становить суспільний інтерес.
Як зазначає прокурор, у даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що під виглядом сільськогосподарських земель, земельна ділянка лісового фонду, з порушенням порядку встановленого законом, вибула з управління Чернігівської обласної ради та постійного користування ДП «Бахмачрайагролісництво», який, в свою чергу, не може забезпечувати її охорону та належне обслуговування. 
Державною реєстрацією її в ДЗК як ділянки сільськогосподарського призначення грубо порушуються норми Конституції України, Земельного та Лісового кодексів України, підривається авторитет держави в особі органів місцевого самоврядування, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 122 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно з п. п. 20, 21 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання: щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 8 Земельного Кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; в) забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; е) організація землеустрою; и) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Статтею 30 Лісового кодексу України визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин, забезпечують виконання загальнодержавних і державних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів і затверджують регіональні (місцеві) програми з цих питань; передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад та припиняють право користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад.
З огляду на викладене, саме Чернігівська обласна рада від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області здійснює управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. 
Оскільки відповідно до п. «а» ст. 8 Земельного кодексу України розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, належить до повноважень обласних рад Чернігівською обласною прокуратурою листом від 26.12.2025 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Чернігівську обласну раду про виявлені порушення та необхідність поновлення порушеного права. 
Чернігівською обласною радою листом від 05.01.2026 повідомлено, що не вживалися заходи представницького реагування. 
Вищевказане свідчить про бездіяльність уповноваженого органу, оскільки ним не було вжито жодних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин та законності розпорядження землями лісогосподарського призначення, органом не уповноваженим на це.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради про витребування з незаконного володіння земельної ділянки. 
За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Чернігівської обласної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.
Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів. Висновки суду.
Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Статтею 1 Лісового кодексу України (далі – ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. 
Відповідно до статті 6 ЛК України (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначеними цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду в постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.
За частиною 1 статті 4 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) у державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають у загальнодержавній власності.
Згідно з п. 1 частини 1 статті 12 та п. 1 частини 1 статті 13 ЛК України (в редакціях, чинних станом на 27.03.2001) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті.
До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними. 
Отже на момент прийняття рішення до повноважень Чернігівської обласної ради належали питання надання у постійне користування земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення.
За статтею 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття Чернігівською обласною радою рішення від 27.03.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування” від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Як встановлено судом, на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 “Про надання в постійне користування земель лісового фонду” ДП «Ріпкирайагролісгосп» надано в постійне користування 15 988,9 га земель лісового фонду, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка (територія колишньої Петрушівської сільської ради).
Згідно з п. 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державний земельний кадастр” від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII “Прикінцеві положення” Лісового кодексу України (що були чинні на момент виникнення спірних відносин), якими визначено, що до одержання в установленому порядку лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (правові позиції Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 № 278/1735/15-ц., постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц).
У 2002 році, на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, ДП «Ріпкирайагролісгосп» видано Державний акт ІІ-ЧН №002514 на право постійного користування 15988,9 га земель на території Ріпкинського району, у тому числі на території Петрушівської сільської ради 3227 га, будь-які зміни в землекористування не вносилися. Земельні ділянки передано в постійне користування для ведення лісового господарства.
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 право постійного користування землею, яке виникло до набрання чинності ЗК України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, продовжує зберігатись надалі, в той час як відсутність у підприємств актів про право постійного користування не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності в нього такого державного акту.
Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 № 1952-IV визнаються державою.
Пунктом 1 Розділу Х Перехідні положення ЗК України внормовано, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. 
Отже, рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 про надання у постійне користування земельних ділянок лісового фонду є чинним та підлягає виконанню відповідно до вимог цього кодексу.
Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до положень статті 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. 
Статтею 11 ЛК України визначено, що право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.
Відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2013) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.
Пунктом 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
За приписами частини 2 статті 122 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. 
Відповідно до частини третьої статті 30 ЛК України, зокрема, обласні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними.
Відповідно до ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Частиною другою пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.
Судом встановлено, що наказом Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради від 27.12.2000 № 6 створено Ріпкинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ріпкирайагролісгосп».
Засновником ДП «Ріпкирайагролісгосп», у користуванні якого перебуває спірна земельна ділянка, є Комунальне спеціалізоване агролісогосподарське підприємство “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради (пункт 1.4. Статуту).
Згідно з пунктом 4.2 статуту ДП «Ріпкирайагролісгосп», її майно є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і перебуває у підприємства в господарському віданні.
Отже, земельна ділянка, що має статус лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісгосп» у силу закону належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.
Розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області віднесено до повноважень обласної ради (п. “а” ст. 8 ЗК України).
На момент прийняття рішення від 27.03.2001, яким надано земельні ділянки лісового фонду площею 15988,9 га у користування ДП «Ріпкирайагролісгосп», до складу яких увійшла спірна земельна ділянка, до повноважень обласної ради належало і на даний час належить вирішення питання розпорядження землями лісового фонду комунальної форми власності та передача їх у користування спеціалізованому лісогосподарському підприємству.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 927/147/25.
Матеріали справи не містять доказів прийняття обласною радою рішень про передачу земель лісогосподарського призначення, переданих рішенням у постійне користування ДП «Ріпкирайагролісгосп» іншим суб`єктам. Також відсутні докази прийняття рішень щодо припинення права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісгосп» (добровільна відмова, вилучення тощо). 
Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї? категорії?, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий? фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тварин-ного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідних територіальних громад, що виражається у підвищеній? увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної? ситуації.
Таким чином, обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею, і заволодіння Ріпкинською селищною радою земельною ділянкою лісогосподарського призначення (на яку відповідач законних прав не має) шляхом реєстрації за собою права власності є протиправним і безумовно порушує права обласної ради.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Суд зазначає, якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність – це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК).
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем – особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.
Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.
Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.
У п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц) Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності.
Вказану правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.
Отже, належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Ураховуючи вищезазначене, витребування спірної земельної ділянки у відповідача – Ріпкинської селищної ради є ефективним способом захисту порушених прав власника. 
У той же час, витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 78,6296 га, оскільки спричинить втручання у право на ту частину земельної ділянки, щодо якої немає спору, а отже вимога про витребування може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі лісогосподарського призначення.
Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).
Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на землю лісогосподарського призначення) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України “Про Державний земельний кадастр”.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, стверджує про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 частково накладається на межі 136 кварталу ДП «Ріпкирайагролісгосп», площа земельної ділянки лісового фонду, яка знаходиться у межах спірної земельної ділянки, складає 34,1664 га, на підтвердження чого надає інформацію ВО “Укрдержліспроект” від 19.09.2025 з фрагментом ортофотоплану, план–схему та каталог координат ПП “ЕЛІТЗЕМ”.
Відповідно до Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 № 848, державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведуться з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді. Державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведеться державними органами лісового господарства за єдиною для усіх лісів системою за рахунок державного бюджету. Державний лісовий кадастр включає систему відомостей про правовий режим лісового фонду, розподіл його між користувачами, поділ лісів за групами та віднесення їх до категорій захисності, інші дані, що характеризують кількісний, якісний стан та економічну оцінку лісового фонду.
Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО “Укрдержліс-проект”) засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО “Укрдержліспроект”, окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.
Таким чином, інформація, надана ВО “Укрдержліспроект” щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення ДАСП “Козелецьрайагролісгосп” з доданою схемою є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 ГПК України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів (аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 19.09.2018 у справі №362/6014/16-ц).
З інформації ВО “Укрдержліспроект” 19.09.2025 та доданого фрагменту ортофотоплану з нанесеними межами 136 кварталу ДП «Ріпкирайагролісгосп» та межі земельної ділянки згідно наданих координат поворотних точок вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 частково накладається на межі 136 кварталу ДП «Ріпкирайагролісгосп».
Сертифікований інженер землевпорядник Бойко Д.О., зіставивши матеріали, надані ВО «Укрдержліспроект» щодо меж лісового фонду кварталу 136 ДАСП «Ріпкирайагролісгосп» та дані ДЗК по ділянці з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215, визначив площу земельної ділянки лісового фонду постійного користувача, яка знаходиться у межах спірної земельної ділянки, а саме площа якої складає 34,1664 га, а також встановив координати окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП «Ріпкирайагролісгосп» (лист ПП «ЕЛІТЗЕМ» від 17.12.2025 № 125, план-схема до нього, каталоги координат).
Таким чином належним (правомірним) способом захисту є позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування з незаконного володіння Ріпкинської селищної ради на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки площею 34,1664 га, що перебуває в постійному користуванні ДП «Ріпкирайагролісгосп», належить до земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, розпорядником яких є Чернігівська обласна рада, та є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га.
Враховуючи викладене вище, вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння Ріпкинської селищної ради у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки площею 34,1664 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га та має 75 поворотних точок з координатами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 статті 79 ЗК України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки поля-гає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частинами 3, 4 цієї статті передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до частини 10 статті 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З наведеного вбачається, що повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що земельна ділянка лісогосподарського призначення в межах координат поворотних точок меж площею 34,1664 га не існує як об`єкт цивільних прав, тому рішення суду про її витребування не є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за Ріпкинською селищною радою наразі зареєстроване та не оспорюється право на невитребувану частину земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина 1 статті 3 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державний реєстратор, окрім іншого, під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.
Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України “Про Державний земельний кадастр”.
Відповідно до положень статті 16 Закону України “Про Державний земельний кадастр” земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.
Згідно із пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та цим Порядком.
Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі, її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором для проведення реєстраційних дій щодо цього об`єкту за умови наявності таких відомостей у ньому.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 дійшов висновку, що сам факт державної реєстрації права власності не є підставою для виникнення речового права за відсутності відповідної правової підстави. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17 та від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
Як суд встановив, реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 лісогосподарського призначення у межах 136 кварталу здійснено Ріпкинською селищною радою, у тому числі і за рахунок земель, які входять в межі вказаного кварталу та відносяться до земель лісогосподарського призначення, що свідчить про незаконність реєстрації права власності на цю земельну ділянку за відповідачем.
За приписами частини 13 статті 79-1 ЗК України та частини 10 статті 24 Закону України “Про Державний земельний кадастр” земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України “Про Державний земельний кадастр”, не було зареєстровано протягом року з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
З огляду на зазначене та враховуючи встановлені фактичні обставини у даній справі (земельна ділянка з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 частково накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 34,1664 га в межах кварталу 136 ДП «Ріпкирайагролісгосп», яка знаходиться в постійному користуванні останнього та у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі обласної ради, а відтак протиправно набута відповідачем), суд, з урахуванням положень частини 3 статті 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, якою унормовано, що у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону, дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 45,2056 га та вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Кіптівською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 7422085900:60:112:0002 площею 78,6296 га, призведе до ефективного захисту порушених прав та законних інтересів позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу; характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 04.06.2019 по справі №916/3156/17, від 11.09.2018 по справі № 905/1926/ 16).
ЄСПЛ у п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 зазначив про те, що засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
В постанові від 03.09.2025 у справі № 911/906/23 (пункти 135 – 139) Велика Палата Верховного Суду підтримала власні правові висновки, викладені в постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, про те, що частина земельної ділянки, межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою ділянкою. При цьому, зазначила, що реалізація основної позовної вимоги про віндикацію є можливою винятково за умови припинення права власності Товариства на новостворену земельну ділянку, яка протиправно набута відповідачем з істотними вадами, оскільки складається з ділянок, на які відповідач має право, так і з ділянок, на які він законно права не має, що виключає можливість збереження за Товариством права власності на цю ділянку в цілому. Та обставина, що новостворена земельна ділянка як окремий об`єкт цивільних прав не може належати ТОВ “Нива фарм”, має наслідком скасування її державної реєстрації. ВП ВС у цій постанові також звертала увагу (п. 286) на те, що витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали йому до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені всі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у ДЗК у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку.
Фактичні обставини справи № 911/906/23 є відмінними від цієї справи, проте спільним фактором є реєстрація за відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215, частина якої (34,1664 га із загальної площі ділянки 78,6296 га) належить територіальній громаді сіл, селищ, міст області в особі Чернігівської обласної ради, що виключає можливість збереження за відповідачем права власності на цю ділянку в цілому.
Суд звертає увагу, що лише за умови скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 у Державному земельному кадастрі, а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з одночасним припиненням речових прав на неї буде забезпечено ефективне відновлення прав держави на спірну земельну ділянку шляхом відновлення становища, що існувало до його порушення, оскільки Чернігівській обласній раді буде забезпечено реальну та безперешкодну можливість реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, адже на даний час як у кадастрі, так і в реєстрі речових прав зазначені неправильні відомості як про власника земельної ділянки, так і її цільового використання (в тій частині, щодо якої немає спору).
Такий підхід дозволить поновити право власника землі наскільки це можливо, не породжуючи стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем, не вимагаючи від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту та не породжуючи подальших судових спорів, а також створить і для відповідача – Ріпкинської селищної ради передумови для формування та реєстрації нової земельної ділянки (в тій частині, на яку він має законне право).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц зазначила про те, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту та поновлення прав держави в особі Чернігівської обласної ради за висновком суду задоволенню підлягають вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 та вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Ріпкинською селищною радою на земельну ділянку з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215.
Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі “Hirvisaari v. Finland”, заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі “Ruiz Torija v. Spain”, заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі “Hirvisaari v. Finland”, заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, “Богатова проти України”, “Нечипорук і Йонкало проти України” та ін.).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Зважаючи на викладене, суд відзначає, що всі інші доводи та міркування сторін взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі основні питання, винесені на його розгляд, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як в матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1. ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням спеціаліста (ч.3. ст.123 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 8. ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, прокурором надано наступні докази: договір №1-26 від 23.01.2026, укладений між Чернігівською обласною прокуратурою та ПП «Елітзем», акт №1-26 від 26.01.2026 здачі-прийняття робіт (надання послуг), кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника Бойко Д.О.
Дослідивши надані докази, суд доходить висновку про те, що прокурором у повній мірі обґрунтовано та доведено належними доказами понесення ним витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, на загальну суму 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі у разі задоволення позову - на відповідача.
За таких обставин, судові витрати у сумі 5000,00 грн, понесені із залученням спеціаліста, покладаються на відповідача.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення вимог прокурора у повному обсязі, судовий збір у розмірі 8494,19 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
УХВАЛИВ :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію право власності за Ріпкинською селищною радою (код ЄДРПОУ 04412583) на земельну ділянку з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2066444774244).
3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га.
4. Витребувати з незаконного володіння Ріпкинської селищної ради (код ЄДРПОУ 04412583) у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 34,1664 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7424487200:08:001:1215 площею 78,6296 га та має 75 поворотних точок за координатами:
1 координати: Х - 5735236.08, Y– 3396050.96;
2 координати: Х - 5735117.64, Y– 3396144.73;
3 координати: Х - 5735075.69, Y– 3396013.95;
4 координати: Х - 5735105.30, Y– 3395907.84;
5 координати: Х - 5734819.06, Y– 3395552.51;
6 координати: Х -5734917.77, Y– 3395414.33;
7 координати: Х -5734718.69, Y– 3395196.06;
8 координати: Х -5734730.50, Y– 3395181.29;
9 координати: Х -5734808.96, Y– 3395024.92;
10 координати: Х -5734828.78, Y– 3395030.52;
11 координати: Х -5734859.86, Y– 3395019.47;
12 координати: Х -5734861.91, Y– 3394989.19;
13 координати: Х -5734834.10, Y– 3394967.09;
14 координати: Х -5734841.87, Y– 4199896.54;
15 координати: Х -5734884.81, Y– 3394948.68;
16 координати: Х -5734947.92, Y– 3395106.63;
17 координати: Х -5734941.42, Y– 3395185.33;
18 координати: Х -5734947.15, Y– 3395326.52;
19 координати: Х -5734963.51, Y– 3395443.97;
20 координати: Х -5735034.41, Y– 3395513.60;
21 координати: Х -5735092.89, Y– 3395575.80;
22 координати: Х -5735187.21, Y– 3395416.78;
23 координати: Х -5735230.89, Y– 3395367.43;
24 координати: Х -5735280.35, Y– 3395363.84;
25 координати: Х -5735339.95, Y– 3395383.37;
26 координати: Х -5735369.75, Y– 3395412.16;
27 координати: Х- 5735414.63, Y– 3395424.54;
28 координати: Х- 5735458.31, Y– 3395443.56;
29 координати: Х - 5735503.16, Y– 3395486.79;
30 координати: Х - 5735534.50, Y– 3395534.09;
31 координати: Х - 5735559.16, Y– 3395565.96;
32 координати: Х - 5735610.03, Y– 3395549.00;
33 координати: Х - 5735626.99, Y– 3395518.13;
32 координати: Х - 5735610.03, Y– 3395549.00;
33 координати: Х - 5735626.99, Y– 3395518.13;
34 координати: Х - 5735597.67, Y– 3395514.83;
35 координати: Х - 5735581.86, Y– 3395441.98;
36 координати: Х - 5735592.73, Y– 3395393.53;
37 координати: Х - 5735624.18, Y– 3395384.24;
38 координати: Х - 5735664.92, Y– 3395423.64;
39 координати: Х - 5735683.13, Y– 3395462.12;
40 координати: Х - 5735695.98, Y– 3395462.12;
41 координати: Х - 5735749.02, Y– 3395529.69;
42 координати: Х - 5735765.17, Y– 3395563.97;
43 координати: Х - 5735739.47, Y– 3395592.32;
44 координати: Х - 5735678.52, Y– 3395590.01;
45 координати: Х - 5735666.66, Y– 3395608.80;
46 координати: Х - 5735637.67, Y– 3395593.31;
47 координати: Х - 5735626.47, Y– 3395593.31;
48 координати: Х - 5735616.91, Y– 3395612.76;
49 координати: Х - 5735630.42, Y– 3395645.39;
50 координати: Х - 5735644.59, Y– 3395662.20;
51 координати: Х - 5735641.62, Y– 3395690.88;
52 координати: Х - 5735585.94, Y– 3395678.69;
53 координати: Х - 5735574.41, Y– 3395655.28;
54 координати: Х - 5735582.65, Y– 3395602.21;
55 координати: Х - 5735566.51, Y– 3395611.11;
56 координати: Х - 5735540.02, Y– 3395658.59;
57 координати: Х - 5735503.78, Y– 3395642.44;
58 координати: Х - 5735456.24, Y– 3395637.50;
59 координати: Х - 5735424.94, Y– 3395645.08;
60 координати: Х - 5735371.90, Y– 3395620.36;
61 координати: Х - 5735356.74, Y– 3395582.12;
62 координати: Х - 5735368.93, Y– 3395563.00;
63 координати: Х - 5735390.68, Y– 3395554.76;
64 координати: Х - 5735427.57, Y– 3395522.46;
65 координати: Х - 5735406.16, Y– 3395499.05;
66 координати: Х - 5735393.31, Y– 3395514.21;
67 координати: Х - 5735347.69, Y– 3395561.72;
68 координати: Х - 5735293.00, Y– 3395602.26;
69 координати: Х - 5735284.10, Y– 3395618.75;
70 координати: Х - 5735324.96, Y– 3395647.75;
71 координати: Х - 5735349.86, Y– 3395708.75;
72 координати: Х - 5735362.87, Y– 3395767.45;
73 координати: Х - 5735305.81, Y– 3395865.64;
74 координати: Х - 5735258.81, Y– 3395990.39;
75 координати: Х - 5735253.00, Y– 3396043.61.
5. Стягнути з Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Святомиколаївська, буд. 85, смт. Ріпки, Чернігівський район, Чернігівська обл., 15000; код ЄДРПОУ 04412583) на користь Чернігівської обласної прокуратури (одержувач: Чернігівська обласна прокуратура, рахунок UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ) сплачений судовий збір у розмірі 8494,19 грн та витрати на залучення інженера землевпорядника в сумі 5000,00 грн.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. 
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2026.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В.В. Моцьор