Справа № 347/1135/26
Провадження № 2/347/916/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі:
головуючої судді: Крилюк М.І.,
секретаря: Лазорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.02.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 07.02.2022-100003965.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн строком на 14 днів, тобто до 20.02.2022, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.02.2022. Заявка на отримання кредиту є невід`ємною частиною договору, з умовами якої відповідач ознайомився під час укладення договору.
Згідно з умовами договору процентна ставка «Економ» становила 2 % за кожен день користування кредитом, а ставка «Стандарт» — 3 % за кожен день користування кредитом. Продовження строку кредитування договором не передбачалося.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківський рахунок відповідача. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, унаслідок чого станом на день подання позову утворилась заборгованість у розмірі 11200 грн, з яких: 8000 грн — основна сума боргу та 3200 грн — проценти за користування кредитом.
Кредитний договір було укладено в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, надісланого відповідачу у SMS-повідомленні на номер телефону, зазначений ним під час реєстрації. Кожна сторінка договору була підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а ідентифікація відповідача здійснювалася через систему BankID Національного банку України.
На підтвердження факту видачі кредитних коштів позивач послався на квитанцію про перерахування коштів від 07.02.2022, яка, на його думку, є належним та допустимим доказом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги».
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 07.02.2022-100003965 від 07.02.2022 у розмірі 11200 грн, а також судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
З огляду на зазначене, суд встановив, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за відсутності відповідача із можливістю винесення заочного рішення.
На підставі статті 281 ЦПК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2026 року було постановлено здійснити заочний розгляд даної цивільної справи.
Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог ст.ст. 76–81 ЦПК України, перевіривши доводи позовної заяви та їх відповідність нормам чинного законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Як вбачається з копії Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 07.02.2022 (а.с.20-22), заявки на отримання кредиту, підтвердження та додатку до анкети позичальника (а.с.23,24), 07.02.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07.02.2022-100003965.
Згідно з умовами вказаного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 14 днів, тобто до 20.02.2022. Факт надання кредитних коштів підтверджується копією квитанції про перерахунок коштів від 07.02.2022 (додаток № 5), а також платіжною інструкцією (додаток № 7).
Відповідно до умов кредитного договору процентна ставка «Економ» становила 2 % за кожен день користування кредитом, а процентна ставка «Стандарт» — 3 % за кожен день користування кредитом. Також умовами договору передбачено, що пролонгація строку кредитування не допускається.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 07.02.2022-100003965 (додаток № 8) вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 11200 грн, з яких: 8000 грн — заборгованість за тілом кредиту та 3200 грн — заборгованість за процентами.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R979, який надсилався відповідачу на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений ним під час реєстрації. Крім того, відповідно до даних BankID НБУ щодо ТОВ «Споживчий центр» та ідентифікації позичальника (додаток № 2), відповідач пройшов процедуру електронної ідентифікації через систему BankID Національного банку України.
На підтвердження здійснення переказу кредитних коштів позивачем також надано копію договору ТОВ «Споживчий центр» із платіжною системою, що підтверджує здійснення еквайрингу (додаток № 4), та копію квитанції про перерахунок коштів від 07.02.2022 (додаток № 5), яка є належним письмовим доказом здійснення відповідної платіжної операції.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація є процедурою використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, яка забезпечує однозначне встановлення фізичної особи. Ідентифікація може здійснюватися як на підставі документів на матеріальних носіях, так і за допомогою електронних даних.
Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється із застосуванням засобів електронної ідентифікації відповідно до схем, затверджених Кабінетом Міністрів України, що надає електронним правочинам та електронним підписам належну юридичну силу.
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту). Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 цього Закону, акцепт може бути здійснений шляхом вчинення особою дій, що свідчать про прийняття умов договору.
Як вбачається з копії Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту, підтвердження та додатку до анкети позичальника, ОСОБА_1 07.02.2022 підписав кредитний договір № 07.02.2022-100003965 із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також із застосуванням системи BankID Національного банку України, що підтверджується матеріалами справи, зокрема даними BankID НБУ щодо ТОВ «Споживчий центр» та ідентифікації позичальника.
Вказане свідчить про належне ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору, прийняття ним умов договору та належне укладення правочину в електронній формі.
Відповідно до умов кредитного договору № 07.02.2022-100003965 від 07.02.2022, відповідачу було надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 14 днів із кінцевою датою повернення 20.02.2022. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 07.02.2022 та платіжною інструкцією, долученими до матеріалів справи.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало належним чином та у повному обсязі, що підтверджується копією договору із платіжною системою щодо здійснення еквайрингу, квитанцією про перерахунок коштів та іншими письмовими доказами у справі.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 07.02.2022-100003965, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на дату звернення позивача до суду утворилась заборгованість у розмірі 11200 грн, що складається з: 8000 грн — заборгованість за тілом кредиту; 3200 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Вказана заборгованість відповідачем не спростована, доказів її погашення або заперечень щодо правильності нарахувань до суду не подано.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено договором або законом.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк. Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору № 07.02.2022-100003965 від 07.02.2022 відповідач зобов`язувався повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти до 20.02.2022, однак зазначені зобов`язання у визначений договором строк виконані не були.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, свідчить про порушення ним взятих на себе договірних зобов`язань.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків, сплата процентів та інші наслідки, передбачені законом чи договором. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач набув право вимагати повернення суми основного боргу та нарахованих процентів.
Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний виконати його у повному обсязі та несе відповідальність за прострочення незалежно від причин такого невиконання.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони погодили процентну ставку за користування кредитом, а відповідач, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, підтвердив свою згоду із зазначеними умовами.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики у строк та в порядку, встановлені договором. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн, однак у добровільному порядку свої зобов`язання не виконав та отримані кошти не повернув.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 07.02.2022, платіжною інструкцією та іншими письмовими доказами.
Водночас відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, доказів повернення кредитних коштів або сплати нарахованих процентів суду не надав, розрахунок заборгованості не спростував, заперечень щодо позовних вимог не подав.
Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 07.02.2022-100003965 від 07.02.2022 у розмірі 11200 грн підлягають задоволенню. 
Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265, 274–280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 07.02.2022-100003965 від 07.02.2022 у розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк