ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Григорук О.Б.

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/8096/25 пров. № А/857/11895/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі № 300/8096/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
06.11.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила суд: 
-визнати протиправним та скасувати рішення 05.09.2025р. № 092650008961 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком з 27.08.2025р.;
-зобов`язати призначити дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV з 27.08.2025р. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2025р. ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV) та доданими до заяви документами.
В зв`язку із призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заява позивача про призначення пенсії розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
05.09.2025р. за результатами розгляду заяви та наданих до неї документів пенсійний орган прийняв рішення № 092650008961, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Вік заявника 60 років 06 місяців 28 днів. Враховано страховий стаж 18 років 07 місяців 23 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє, оскільки у висновку ЛКК "Рогатинська центральна районна лікарня" № 49 від 24.03.2025р. зазначено про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення нею шестирічного віку відсутні посилання на нормативні документи про захворювання. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто (а.с. 20).
Із довідки Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради від 27.08.2025р. № 82 видно, що позивач народила та виховала до 6-річного віку дітей:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 );
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 );
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 );
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) (а.с. 11-15).
Згідно медичного заключення № 11 від 09.04.2003р., медичного заключення від 10.05.2012р. № 70/5, висновку районної ЛКК від 24.03.2025р. № 49 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, діагноз: нейросенсорна втрата слуху з повною глухотою на ліве вухо. Заключення: міг бути визнаний особою з інвалідністю до шестирічного віку (а.с. 16-18). 
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.46 Конституції України видно, що за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають:
-жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі № 330/2181/16-авказала, що для призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідний висновок МСЕК дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Такий висновок передбачений п.2.18 Порядку № 22-1.
При цьому, визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто, при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття "особа з інвалідністю з дитинства", а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.12.2021р. у справі № 336/2781/17-а (2а/336/294/17), від 18.01.2022р. у справі № 448/1650/17, від 19.01.2022р. у справі № 636/2618/17, від 18.07.2022р. у справі № 448/1650/17.
ч.5 ст.242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 передбачено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Як видно із змісту оскаржуваного рішення від 05.09.2025р. № 092650008961 відповідач відмовив позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з обґрунтувань, що у висновку ЛКК "Рогатинська центральна районна лікарня" № 49 від 24.03.2025р. про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення нею шестирічного віку відсутні посилання на нормативні документи про захворювання (а.с. 20).
Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради від 27.08.2025р. № 82 позивач народила та виховала до 6-річного віку, крім інших дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) (а.с. 11-15).
Із медичного заключення № 11 від 09.04.2003р., медичного заключення від 10.05.2012р. № 70/5, висновку районної ЛКК від 24.03.2025р. № 49, виданого КНМП "Рогатинська центральна районна лікарня" ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, діагноз: нейросенсорна втрата слуху з повною глухотою на ліве вухо. Заключення: міг бути визнаний особою з інвалідністю до шестирічного віку (а.с.16-18).
Отже, до заяви про призначення пенсії позивач надав пенсійному органу відповідний висновок районної ЛКК від 24.03.2025р. № 49 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Доводи апелянта про відсутність у висновку районної ЛКК № 49 від 24.03.2025р. покликань на нормативні документи про захворювання щодо дитини, що мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення нею шестирічного віку відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки самим відповідачем не доведено норм, які б передбачали у такому випадку покликань на нормативні документи про захворювання у висновку ЛКК та приписи ст.115 Закону № 1058-IV, п.2.18 Порядку № 22-1 не передбачають таких посилань (а.с. 20).
При цьому, апелянт, не спростував дійсність висновку районної ЛКК від 24.03.2025р. № 49 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, діагноз: нейросенсорна втрата слуху з повною глухотою на ліве вухо. Заключення: міг бути визнаний особою з інвалідністю до шестирічного віку.
Отже, позивач є матір`ю особи з інвалідністю, яка виховувала її до досягнення шестирічного річного віку, має необхідний вік та страховий стаж, що дає їй право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
В п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі № 300/8096/25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель