ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 р.	Справа № 520/2657/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Зозулєвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М.) по справі № 520/2657/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати рішення №356 від 07.01.2025 військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік протиправним;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік із урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років одночасно із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками апеляційного перегляду, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/2657/25 скасовано.
Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано рішення військової частини НОМЕР_2 викладене у листі №356 від 07.01.2025 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік протиправним.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 .
29.10.2025 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 520/2657/25, який пред`явлено ОСОБА_1 до органів виконавчої служби для примусового виконання.
07.01.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 79924194 з примусового виконання виконавчого листа № 520/2657/25.
17.03.2026 Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України звернулось до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення по справі № 520/2657/25 шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 доплату у розмірі 25 937,63 грн.
В обґрунтування заяви зазначило, що на виконання судового рішення Військова частина НОМЕР_1 нарахувала ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 25 937,63 грн, проте не провела її виплату з підстав відсутності коштів.
Вказувало, що наведені обставини свідчать про невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 постанови суду в повному обсязі без поважних підстав та неможливість її виконання без участі боржника, у зв`язку з чим наявні підстави для зміни способу виконання судового рішення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у задоволенні заяви відмовлено.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви, поданої в порядку ст. 378 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем постанова суду в частині виплати нарахованої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не виконується понад шість місяців, що значно перевищує будь-які розумні строки для здійснення бюджетних виплат.
Вважає, що тривале невиконання судового рішення є достатньою та вагомою підставою для зміни способу його виконання.
Зауважує, що зміна способу виконання судового рішення не змінить його суті, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки постановою апеляційного суду встановлено обов`язок боржника виплатити конкретний вид допомоги, розмір якої вже визначено Військовою частиною НОМЕР_1 . В даному випадку зміна способу виконання судового рішення із «зобов`язання нарахувати та виплатити» на «стягнення доплати» лише забезпечить його ефективне виконання без виходу за межі матеріально-правових вимог.
Крім того, вказує, що судом першої інстанції не повідомлено позивача про відкриття провадження за заявою органу виконавчої служби, що призвело до позбавлення останнього на участь у її розгляді, подання заперечень та пояснень.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України подало заяву, в якій підтримало апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просило скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена за неповного встановлення обставин справи та невірного застосування норм процесуального права з ухваленням нової постанови про задоволення заяви, поданої в порядку ст. 378 КАС України.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично зміни суті резолютивної частини рішення суду, що не передбачено статтею 378 КАС України.
Крім того, суд першої інстанції зауважив на вжиття боржником заходів з метою виконання судового рішення та недоведеність заявником обставин ухилення військової частини від виконання судового рішення чи неможливість його виконання у спосіб, встановлений постановою суду.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.
Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.
Частинами 1, 3 ст. 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З аналізу наведеної норми вбачається, що ст. 378 КАС України встановлює вичерпний перелік обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а саме у справах щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.
Водночас, предметом спору у цій справі є право позивача на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, що не підпадає під перелік вищенаведених обставин.
В свою чергу, у інших випадках норма ст. 378 КАС України лише встановлює критерії для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Так, під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що виключною правовою підставою зміни способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
В заяві Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України просить встановити спосіб виконання судового рішення із зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення на стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 доплати в розмірі 25 937,63 грн.
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та стягнути нараховану допомогу є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення нарахованої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка не була предметом розгляду та дослідження судом під час прийняття рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині встановлення порядку виконання судового рішення, колегія суддів зауважує, що рішення суду у даній справі, яким зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань частково виконано відповідачем, а саме нараховано спірну доплату в розмірі 25 937,63 грн.
В частині виплати допомоги повідомлено, що зазначена буде проведена при надходженні бюджетного фінансування.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно із п. 20 та п. 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму нарахованої компенсації позивачу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена при надходженні коштів.
Суд апеляційної інстанції враховує, що право стягувача на отримання певних виплат не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань встановлених судовим рішенням.
Поряд з цим, у даному випадку йдеться не про право особи на зазначені виплати, а про правові підстави для зміни способу та порядку виконання судового рішення, зміна яких не захистить право позивача на отримання доплати, оскільки вона ставиться в залежність від відповідного бюджетного фінансування.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту.
Колегія суддів також враховує наявність виконавчого провадження з примусового виконання постанови суду від 12.09.2025 відкритого 07.01.2026.
Доказів вжиття державних виконавцем всіх можливих та вичерпних заходів з метою примусового виконання судового рішення станом як на день подання заяви (17.03.2026), так і під час апеляційного провадження матеріали справи не містять і судом таких не встановлено.
Як наслідок, у суду відсутні підстави вважати, що судове рішення у спосіб, встановлений судом апеляційної інстанції залишиться невиконаним. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений процесуального права звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю, в порядку ст. 382 КАС України, якщо вважає, що відповідачем не виконується судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, оскільки встановлення способу та порядку виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Доводи апелянта не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не повідомлення позивача про відкриття провадження за заявою органу виконавчої служби, що призвело до позбавлення останнього на участь у її розгляді, подання заперечень та пояснень колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять письмові пояснення представника ОСОБА_1 із викладенням обставин, за яких заява державного виконавця, подана в порядку ст. 378 КАС України підлягає задоволенню, які враховані судом першої інстанції при постановленні ухвали від 01.04.2026.
Як наслідок, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не позбавлено ОСОБА_1 права на участь у розгляді справи за заявою від 17.03.2026 та надання пояснень.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 по справі № 520/2657/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено 25.05.2026 року