ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1107/26 Справа № 932/97/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марущак С. Л. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 травня 2026 року м. Кривий Ріг 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , проживаючого: АДРЕСА_1  
яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови суду 24 листопада 2025 року, приблизно о 14 год. 59 хв., ОСОБА_1 , рухаючись в районі блокпосту 25 км+250 м траси Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», д/н  НОМЕР_2 , відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. На підставі п. 12 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.
Не погодившись з постановою суду  ОСОБА_1 оскаржив постанову в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що під час судового розгляду, судом не було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано всіх обставин по справі. Наголошує, що судом першої інстанції було порушено його права на захист, оскільки не мав можливості заявити клопотання, заяви, викликати свідків. Окремо, звертає увагу, що під час розгляду ОСОБА_1 декілька разів наголошував, що не був водієм транспортного засобу, зазначеного в протоколі, а оскільки в матеріалах справи відсутній факт керування транспортного засобу, це є реальною підставою для закриття провадження. Вказує, що ознак сп`яніння у нього не було, що на думку останнього підтверджується відеозаписами з бодікамер поліцейського. Зазначає, що відеозапис не є безперервним та постійно преривається, тому його не можна визнати належним та допустимим доказом. Вважає, що представники поліції не мали права проводити огляд, оскільки він є військовослужбовцем, а тому огляд повинні були проводити представши ВСП. Просить постанову скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Частиною 1 статті 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про виклик до суду для участі у судовому процесі поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 24 листопада 2025 року, приблизно о 14 год. 59 хв., ОСОБА_1 , рухаючись в районі блокпосту 25 км+250 м траси Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», д/н НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, на яких зафіксовано фактичні обставини зупинки транспортного засобу, спілкування водія з працівниками поліції, встановлення ознак алкогольного сп`яніння, пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння та відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду; рапортом лейтенанта поліції Ярошенка В.О. та рапортом поліцейського СППП ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.
Проаналізувавши докази по справі, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на захист під час розгляду справи є необґрунтованими та безпідставними.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Так, згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, його інтереси представляв захисник адвокат Акулов А.В., який користувався правами сторони захисту, подавав заяви по справі. Однак ОСОБА_1 надав письмову заяву до суду першої інстанції, що адвокат Акулов А.В. більше не представлятиме його інтереси. Крім того, ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні.
Отже, ОСОБА_1 скористався своїми процесуальними правами у спосіб, який вважав за необхідне, зокрема правом на правову допомогу.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовується матеріалами справи, оскільки з відеозапису долученого поліцейськими до матеріалів справи ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом, а також повідомив, що прямував з м. Дружківки в напрямку м. Краматорська.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є недоведеними. 
Доводи апеляційної скарги про те, що фактичні обставини справи, доводи захисника та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не були належним чином досліджені, є безпідставними.
Апеляційний суд безпосередньо перевірив матеріали справи та встановив, що наявні докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у останнього, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та тремтіння пальців рук, про що йому було повідомлено.
ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди або відмови у закладі охорони здоров`я. Проте ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
З відеозапису також вбачається, що після відмови від проходження огляду працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що у такому разі відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, незважаючи на це, ОСОБА_1 не погодився пройти огляд.
Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є не безперервним, є неповним та не відображає всіх обставин події.
Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає..
Апеляційний суд не вбачає порушення поліцейськими порядку виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, оскільки йому була висунута законна вимога пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, однак він від її виконання відмовився.
Відносно позиції апелянта, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.
Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.
Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У даному випадку  ОСОБА_1 є особою, яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Таких обставин апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд також не має сумнівів щодо достовірності наявних у 
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді районного суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року, у справі про адміністративні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя