ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року		Справа №500/6398/24 пров. №А/857/1464/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гінди О.М., Матковської З.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року (суддя Мандзій О.П., м.Тернопіль, повний текст складено 23 грудня 2024 року), -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі – Головне управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.03.2024 №№0071373-2407-1915-UA61040390000066619, 0071376-2407-1915-UA61040390000066619, 0071375-2407-1915-UA61040390000066619, 0071374-2407-1915-UA61040390000066619, 0071377-2407-1915-UA61040390000066619 (далі – ППР №№373, 376, 375, 374, 377 відповідно).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням кваліфікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з класифікатором. Об`єкт оподаткування не відноситься до будівель промисловості згідно з класифікатором, та не відповідає вимозі щодо використання за призначенням у господарській діяльності. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 , (головуючий суддя у цій справі), згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026, справа №500/6398/24 передана на розгляд головуючого судді Качмара В.Я.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні об`єкти нежитлової нерухомості, належні позивачу на праві приватної власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до промислових будівель, де здійснюється господарська діяльність – деревообробна/деревопереробна промисловість.
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 24.01.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з видами діяльності згідно з КВЕД, зокрема: 31.09 виробництво інших меблів (основний); 16.23 виробництво інших виробів дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.182-189) у власності позивача є:
нежитлова нерухомість – цех по виробництву меблів площею 1507,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;
нежитлова нерухомість – будівля цеху по виготовленні меблів площею 1197 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;
нежитлова нерухомість – будівля складу площею 213,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 
житлова нерухомість – житловий будинок площею 283,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .
26.03.2024 Головним управлінням винесено ППР, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік:
№373, в розмірі 151493,70 грн (об`єкт оподаткування – приміщення площею 1507,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , а.с.10);
№376, в розмірі 16039,80 грн (об`єкт оподаткування – інше площею 1197 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 в, а.с.11);
№375, в розмірі 2863,58 грн (об`єкт оподаткування – інше 213,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 л, а.с.12);
№374, в розмірі 3863,22 грн (об`єкт оподаткування – житловий будинок площею 288,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.195);
№377, в розмірі 3863,22 грн (об`єкт оподаткування – житловий будинок площею 288,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.194).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – ПК).
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК).
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Приписами підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема: 
за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Положеннями підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, в редакції, яка діяла до 31.12.2023, обумовлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку ().
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.
При цьому норми підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК поширюють свою дію, в тому числі і на складські приміщення промислових підприємств.
Відповідно до правового висновку судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом в постанові від 04.10.2023 у справі №816/1619/17.
З матеріалів справи видно, що позивач є власником нежитлових приміщень: цех по виробництву меблів площею площею 1507,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; будівля цеху по виготовленні меблів площею 1197 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; будівля складу площею 213,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , що за своїми ознаками та функціональним призначенням відносяться до будівель промисловості.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 24.01.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з видами діяльності згідно з КВЕД, зокрема: 31.09 виробництво інших меблів (основний); 16.23 виробництво інших виробів дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів.
Згідно з положеннями Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності 009:2010, прийнятого наказом Держспоживстандарту України 11.10.2010 № 457, види діяльності за кодом 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 31.09 виробництво інших меблів відноситься до секції С Переробна промисловість, тобто виробництво промислової продукції.
Обставини здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у 2023 році господарської діяльності, яка пов`язана з виробництвом виробів з деревини (дерев`яних меблів та паливних брикетів) та використання позивачем будівель промисловості, підтверджуються, зокрема: 
показниками господарської діяльності, відображеними в податковій декларації платника єдиного податку – фізичної особи, що подавалася за звітний період 2023 рік (а.с.40-43); 
наявністю найманих працівників відповідно до наказів про прийняття на роботу працівників, відомостей про нарахування заробітної плати та відомостей про суми нарахованого доходу (а.с.25-39); 
наявністю необхідного обладнання та устаткування згідно з інвентаризаційним описом, видатковими накладними на придбання витратних матеріалів (а.с.22-24, а.с.87-90); 
придбанням сировини на підставі видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (а.с.61-86); 
реалізацію продукції, про що свідчать видаткові накладні, рахунки-фактури, митні декларації, товарно-транспортні накладні (а.с.91-149).
З метою спростування сумнівів щодо факту задіяння усіх нежитлових приміщень в рамках єдиного виробничого циклу, позивачем надано акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), зі змісту яких можна прослідкувати рух таких запасів в межах підприємства (а.с.202-228.), а саме: 
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства готової продукції (із цеху за адресою: АДРЕСА_1 в на склад за адресою: АДРЕСА_1 );
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства сировини (зі складу за адресою: АДРЕСА_3 )
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства розхідних матеріалів та запчастин для виробничого обладнання (зі складу за адресою: АДРЕСА_3 ); 
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства відходів, що потребують додаткового подрібнення або сушіння (із цеху за адресою: АДРЕСА_3 ); 
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства подрібнених або висушених відходів (зі складу за адресою: АДРЕСА_3 ); 
акти приймання-передачі запасів (сировини, готової продукції), щодо переміщення в межах підприємства відходів від основного виробництва (готових до переробки) (із цеху за адресою: АДРЕСА_3 .
Також судом не встановлено, що спірні об`єкти нерухомості здавалися позивачем у 2023 році в оренду, лізинг, позичку або використовувалася не за призначенням.
Виходячи з наведених норм та обставин справи, спірні об`єкти нежитлової нерухомості, належні позивачу на праві приватної власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до промислових будівель, де здійснюється господарська діяльність – деревообробна/деревопереробна промисловість.
Відтак такі об`єкти нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у силу положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК. 
Водночас за об`єкти нежитлової нерухомості, що в розумінні підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК – будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості, а саме – цех по виробництву меблів площею 1197 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та будівля складу площею 213,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 л, оскаржуваними податковими ППР №№376 та №375 позивачу безпідставно визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, що оподатковуються за різними ставками податку.
Серед іншого, у спірних правовідносинах ППР №374 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2023 рік в розмірі 3863,22 грн (об`єкт оподаткування – житловий будинок площею 288,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ).
Та обставина, що у власності ОСОБА_1 є житловий будинок площею 288,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 сторонами не заперечується.
Однак, згідно спірного ППР №377, судом встановлено, що таким рішенням позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем, податковий період, тип та площу об`єкта, що й ППР №374. Тобто, у спірних правовідносинах контролюючим органом безпідставно двічі оподатковано один і той самий об`єкт нерухомості.
Відображення цих даних у інформаційно-аналітичній базі самостійно не може слугувати підставою для визначення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Така податкова інформація носить виключно інформативний характер, а будь-яке автоматизоване співставлення чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.
Відтак, відповідачем оскаржуваними ППР визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2023 рік, в тому числі на об`єкти нежитлової нерухомості та двічі за один і той самий об`єкт житлової нерухомості, що порушує права та законні інтереси позивача та зводить нанівець принцип «належного урядування» (пункти 70, 71 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20.01.2012).
Звідси, необхідно вказати, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, тоді як суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Більше того, фізичним особам – платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів. Рішення, в якому не можна виокремити, ідентифікувати базу оподаткування з урахуванням пільги податку, виходячи із сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, є недійсним в цілому. Визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового.
Отже, за сукупністю наведених обставин, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про безпідставне визначення позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік оскаржуваними ППР, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська