Справа № 182/2155/23
Провадження № 2/0182/5087/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

15.05.2026 року        м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат - 

В С Т А Н О В И В:
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 29 квітня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 001-26505-290413, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі у сумі 45 400 грн. 00 коп., на строк, починаючи з 29 квітня 2013 року по 27 квітня 2016 року. Позичальник взяла на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту щомісячно, однак, належним чином покладені обов`язки не виконала, що й стало наслідком для звернення до суду з позовом про примусове стягнення боргу, з урахуванням відповідних відсотків, в розмірі 58 536 грн. 08 коп. Тобто, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року вищевказана сума боргу була стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк». Оскільки вищевказане рішення суду відповідачкою не виконується, представник позивача має право на звернення до суду з даним позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, 15 квітня 2020 року були проведені електронні торги, до складу яких входило право вимоги за кредитним договором № 001-26505-290413 від 29 квітня 2013 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . Таким чином, враховуючи, що з 28 вересня 2018 року відповідачка дії щодо повернення заборгованості не вчиняє, позивач як правонаступник має право на звернення до суду з даним позовом та, у відповідності до ст.625 ЦК України, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 40 799 грн. 59 коп. за період з 07 листопада 2018 року по 20 лютого 2026 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп. та витрати правову допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп. 

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористалася, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від неї не надходили. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою їхнього проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, 29 квітня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 001-26505-290413, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі у сумі 45 400 грн. 00 коп., на строк, починаючи з 29 квітня 2013 року по 27 квітня 2016 року. Позичальник взяла на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту щомісячно, однак, належним чином покладені обов`язки не виконала, що й стало наслідком для звернення до суду з позовом про примусове стягнення боргу, з урахуванням відповідних відсотків, в розмірі 58 536 грн. 08 коп. Тобто, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року вищевказана сума боргу була стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк». Оскільки вищевказане рішення суду відповідачкою не виконується, представник позивача має право на звернення до суду з даним позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, вказує, що 15 квітня 2020 року були проведені електронні торги, до складу яких виходило право вимоги за кредитним договором № 001-26505-290413 від 29 квітня 2013 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з часу ухвалення рішення про примусове стягнення заборгованості, заборгованість не сплачує, а тому сторона позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства, наділена правом на звернення до суду з даним позовом, шляхом стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань. У відповідності до складеного розрахунку, який відповідачами не оспорений, загальна сума боргу становить 40 799 грн. 59 коп. 
Так, відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право, у встановленому законом порядку, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Споживче кредитування».
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України, договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, за змістом ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно норми ч.1 ст.1050 ЦК України, в контексті положення ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму кредиту, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.
В свою чергу, нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3 % річних, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
У Постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються, незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Таким чином, у відповідності до поданих доказів, відповідачка належним чином не виконує своїх зобов`язань, а тому у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Згідно ст.16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму в розмірі 40 799 грн. 59 коп. за період з 07 листопада 2018 року 20 лютого 2023 року, тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. 

Що стосується заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд звертає увагу на Постанову Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн. 00 коп., позивачем до позовної заяви додано копію Договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди, копію акту з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; копію наказу (розпорядження) та копію платіжного доручення на суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп.
Таким чином, витрати на правову допомогу є доведеними та підтвердженими, а тому суд проходить до висновку про стягнення вищевказаної суми на користь позивача. 

Також, на підтвердження понесених судових витрат по сплаті судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до матеріалів справи докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат, є належними, підтверджують загальну суму таких витрат та їх сплату, а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп. та на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. 00 коп. 
Керуючись ст.ст.6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 89, 131, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282 354-355 ЦПК України, на підставі ст.ст.11, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 610-612, 625, 626, 629, 639, 1049,1050, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (код ЄДРПОУ 39992082) 3 % річних та інфляційних втрат за період з 07 листопада 2018 року по 20 лютого 2023 року в розмірі 40 799 грн. (сорок тисяч сімсот дев`яносто дев`ять грн.) 59 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (код ЄДРПОУ 39992082) судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп., а всього – 5 184 грн.(п`ять тисяч сто вісімдесят чотири грн.) 00 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду. 

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал