Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 р. 	Справа № 520/30107/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/30107/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту захисту економіки Національної поліції України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі по тексту – відповідач, ДЗЕ Нацполіції), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, виходячи з розрахунку базового місяця - квітень 2016 року.
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, виходячи з розрахунку базового місяця - квітень 2016 року та положень постанови КМ України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.03.2017 р. по 31.08.2017 р. та з 24.02.2019 р. по 02.12.2019 р. включно.
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 р. по 31.08.2017 р. та з 24.02.2019 р. по 02.12.2019 р. включно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року.
Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказує, що зміни до Порядку № 1078 в частині розповсюдження його дії і на поліцейських було внесено шляхом доповнення абзацу п`ятого пункту 2 після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Зміни до постанови набрали чинності 24.10.2017. Зважаючи на викладене, вважає, що до жовтня 2017 року включно у поліцейських було відсутнє право на індексацію грошового забезпечення. Отже, Порядок № 1078 до жовтня 2017 року не поширював свою дію на поліцейських.
Також, не погодившись з рішенням суду першої позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 по справі № 520/30107/25 у частині відмови в позовних вимог про зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019 включно та ухвалити нове рішення у відповідній частині про задоволення позову. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до позицій Верховного Суду, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск та доступ до державної таємниці (що в свою чергу помилково не встановлено судом першої інстанції), працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №414, про що видати відповідний наказ. 
Просить врахувати, що з довідки Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України від 16.12.2025 № 13/743 вбачається, що під час проходження служби в поліції з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019 у ОСОБА_1 був наявний допуск до державної таємниці, виданий йому розпорядженням УСБУ в Харківській області від 10.05.2017 №49д за формою 2 та скасований розпорядженням ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях від 08.07.2020 №181д.
Наголошує, що під час проходження служби в поліції у спірний період ОСОБА_1 здійснював оперативне супроводження кримінального провадження та заводив справи оперативного супроводження кримінального провадження (СОСКП), здійснював ряд негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) та відповідно працював з відомостями, що становлять державну таємницю
Таким чином вважає, що встановлені обставини справи та долучені до матеріалів справи докази підтверджують наявність у позивача передбаченого законом права на отримання надбавки до посадового окладу "За роботу в умовах режимних обмежень" у розмірі 15% за період з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 05.03.2017 по 31.08.2017 ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НПУ, а з 24.02.2019 по 02.12.2019 - на посаді оперуповноваженого УЗЕ в Луганській області ДЗЕ НПУ.
Відповідно до наказу Департаменту захисту економіки НП України №395 о/с від 27.11.2019 позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу протидії злочинам в бюджетній сфері управління захисту економіки в Луганській області ДЗЕ НП України за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
У період з 01.09.2017 по 23.02.2019 позивач проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ.
Згідно витягу з наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" від 01.09.2017 №274 о/с, ОСОБА_1 відповідно до ст. 65 Закону України "Про національну поліцію" переведено для подальшого проходження служби до Харківського національного університету внутрішніх справ (згідно наказу ХНУВС від 29.08.2017 №427), що також підтверджується витягом з наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 25.09.2017 №313 о/с.
Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 21.02.2019 №59 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 відраховано з Харківського національного університету внутрішніх справ для подальшого проходження служби до Департаменту захисту економіки Національної поліції України.
02.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 05.03.2017 р. по 31.08.2017 р. та надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.03.2017 р. по 31.08.2017 р. та з 24.02.2019 р. по 02.12.2019 р. включно.
Листом від 19.08.2025 №Д-47/39/03-2025 ліквідаційна комісія ДЗЕ НП України повідомила позивача, що для отримання довідки про доступ до державної таємниці за період з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 р. по 02.12.2019 рекомендовано звернутися до головного архівного відділу Управління режиму та технічного захисту інформації НПУ. До вказаного листа надано довідку про нарахування індексації за період 24.04.2019 до 02.12.2019 та особові рахунки за 2017 рік, 2019 рік.
Відповідно до довідки зазначеної вище довідки про нарахування індексації за період з 05.03.2017 по 31.08.2017 ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Індексація грошового забезпечення з 24.02.2019 по 02.12.2019 нараховувалась та виплачувалась.
У позовній заяві позивачем вказано, що під час проходження служби, позивач мав доступ до державної таємниці. У період служби в поліції, щомісячно, отримувалося грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Вважаючи, що за період проходження служби в органах Національної поліції України з 05.03.2017 по 31.08.2017 позивачу протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення в належному розмірі та за період з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019 протиправно не виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року. З урахуванням чого вважав, що ефективним та належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Також, суд наголосив, що нарахування та виплата позивачу вказаних сум має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не підлягає задоволенню позовна вимога щодо застосування базового місяця - квітень 2016, місяця у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103%, оскільки базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення фактично є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (посадових окладів).
Також, суд зазначив, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що він за період проходження служби мав допуск до державної таємниця, а тому відсутні підстави для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на відповідних посадах. 
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем відповідно до вимог та доводів апеляційної скарги не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про застосування базового місяця - квітень 2016 під час проведення перерахунку індексації грошового забезпечення.
Отже, рішення суду переглядається судовою колегією в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Щодо задоволених судом першої інстанції позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб колегія суддів зазначає таке.
Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VІII.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»(далі - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частинами першою, п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»(далі - Закон № 2017-111) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 Порядку № 1078 (у редакції до 24 жовтня 2017 року) визначено, перелік грошових доходів громадян, які підлягають індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».
Аналізуючи правові норми Закону №2017-ІІІ та Закону №1282-ХІІ, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 19 липня 2019 у справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.
Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 94 Закону № 580-VІII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтями 18,19 Закону № 2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 05 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року.
Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до внесення змін до Порядку №1078, є необґрунтованими, оскільки Закон №580-VIII має вищу юридичну силу, ніж Порядок №1078.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.01.2021 у справі № 160/35/20.
Щодо позовних вимог в частині виплати індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями п.2 Порядку №44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. 
Згідно із п. 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". 
Згідно із п. 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
З аналізу вказаних пунктів 2 - 3 Порядку № 44 слід дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування та виплата позивачу вказаних сум має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо встановлення, нарахування та виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 62 Закону № 580-VІII визначаються гарантії професійної діяльності поліцейського.
Так, зокрема, ч.10 ст.62 Закону № 580-VІII визначено, що поліцейський забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків; своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом.
Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VІII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі по тексту - Постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до статті 94 Закону № 580-VІII, Постанови № 988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських, затверджено Порядок № 260. Цим Порядком визначаються критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.
Відповідно до п. 3 Розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п. 7 Розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", -15 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.
Правовідносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 №3855-XII (далі - Закон № 3855-ХІІ).
Відповідно до частини першої ст. 22 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".
Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України. (ч. 2 ст. 22 Закону №3855-ХІІ).
За приписами ч. 2 ст. 26 Закону №3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
За змістом статті 30 Закону №3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог вказаної норми Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 №414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення).
У пункті 1 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).
Згідно з пунктом 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", -20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", -15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", -10 відсотків.
Дана норма кореспондує з вимогами п. 7 Розділу II Порядку № 260 щодо визначення розміру надбавки за службу в умовах режимних обмежень.
Пунктом 5 Положення передбачено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до таких висновків.
Так, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Отже, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.
Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.
Відповідно до змісту пункту 2 Положення компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «цілком таємно» встановлюється надбавка – 15 відсотків.
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте Кабінетом Міністрів України на його виконання Положення.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.04.2018 по справі №802/74/15-а.
Для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.07.2019 по справі №296/6615/17.
Тобто, якщо особа отримала, у встановленому порядку, допуск до державної таємниці, працює, зокрема в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019 проходив службу в міжрегіональному оперативному підрозділі Департаменту захисту економіки Національної поліції України на посаді оперуповноваженого. 
Відповідно до посадової інструкції оперуповноваженого в поліції (середній склад) передбачає здійснення оперативно-розшукової діяльності (ОРД), участь у кримінальних провадженнях, проведення гласних і негласних слідчих дій, розшук осіб, що переховуються, та протидію злочинності.
Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, що під час проходження служби в поліції у спірний період ОСОБА_1 здійснював оперативне супроводження кримінального провадження та заводив справи оперативного супроводження кримінального провадження (СОСКП), здійснював ряд негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) та відповідно працював з відомостями, що становлять державну таємницю
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України від 16.12.2025 № 13/743 наданого відповідачем до суду першої інстанції, під час проходження служби в поліції з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019 у ОСОБА_1 був наявний допуск до державної таємниці, виданий йому розпорядженням УСБУ в Харківській області від 10.05.2017 №49д за формою 2 та скасований розпорядженням ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях від 08.07.2020 №181д.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би свідчив, що позивач за період проходження служби мав допуск до державної таємниця, оскільки такі твердження суду протирічать наданим відповідачем до суду першої інстанції документам, зокрема, довідці Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України від 16.12.2025 № 13/743 про наявність у позивача допуску до державної таємниці.
Посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів відхиляє, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки це передбачено на законодавчому рівні.
Матеріалами справи підтверджується факт, що позивач мав допуск до державної таємниці за формою 2 та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування позивача на вищевказаній посаді в органах Національної поліції позивачу було скасовано доступ до державної таємниці у спірний період.
Отже, позовні вимоги щодо зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 р. по 02.12.2019 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що помилково не враховано судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 по справі № 520/30107/25 - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання протиправним та зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019.
Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 05.03.2017 по 31.08.2017 та з 24.02.2019 по 02.12.2019.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2026 про справі №520/30107/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.М. Ральченко