ЄУН 396/2810/25
Номер провадження по справі 2/387/467/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстера І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача
АТ "Українська залізниця"
( в режимі відеоконференцзв`язку)     Мельник К.О.
представник третьої особи, яка не заявляє 
самостійних вимог на предмет спору 
Знам`янська територіальна профспілкова 
організація залізничників
і транспортних будівельників України Сітарської О.О. 
розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" в особі філії "УЗ Вагон-Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача Знам`янська територіальна профспілкова організація залізничників і транспортних будівельників України про стягнення одноразової матеріальної допомоги в зв`язку з виходом на пенсію за віком, щорічної одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, грошового заохочення до ювілейної дати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 12.02.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення належних при звільненні виплат.
Позивачка просила стягнути з відповідача одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі 242 908,60 грн, одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022–2025 роки у сумі 22 349,50 грн, заохочувальну виплату з нагоди 60-річчя у розмірі 11 966,00 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців у сумі 145 745,16 гривень. Загальна сума заявлених вимог становила 422 969,26 гривень.
21.04.2026 позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути з АТ «Українська залізниця» 412 041,76 грн та судовий збір у сумі 5 217,73 гривень. При цьому позивачка уточнила вимоги щодо матеріальної допомоги на оздоровлення та просила стягнути таку допомогу лише за 2023 та 2024 роки у сумі 11 422 гривень.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що працювала на залізничному транспорті та була звільнена 17.03.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком відповідно до наказу №9/ОС від 17.03.2025. Стаж її роботи на залізничному транспорті становив 39 років 8 місяців.
Позивачка вказувала, що колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом ремонтного вагонного депо Помічна Одеської залізниці, дія якого, на її думку, пролонгована, передбачені обов`язкові для роботодавця виплати, у тому числі одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію, матеріальна допомога на оздоровлення та заохочувальні виплати.
Зазначала, що при звільненні відповідач не здійснив із нею повного розрахунку, оскільки не виплатив одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію, матеріальну допомогу на оздоровлення та заохочення до ювілейної дати. Посилалася на те, що наказом про звільнення було передбачено виплату одноразової допомоги відповідно до колективного договору, однак фактично така виплата не була проведена.
Також позивачка зазначала, що її середньомісячний заробіток становив 24 290,86 грн, у зв`язку з чим розмір одноразової допомоги при виході на пенсію мав становити 242 908,60 грн. Крім того, відповідно до п.4.16 колективного договору вона мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50 % посадового окладу. Також посилалася на п.8.8 Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», яким передбачено виплату одноразового заохочення до ювілейної дати у розмірі 100 % посадового окладу.
Позивачка вважала, що невиплата зазначених сум порушує її трудові права, а рішення правління АТ «Укрзалізниця» про призупинення відповідних виплат є незаконними, оскільки прийняті з перевищенням повноважень та не можуть змінювати умови колективного договору в односторонньому порядку.
У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити та заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду. Зазначала, що письмового повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми не підписувала, а також вказувала, що керівництво відповідача запевняло її у подальшому проведенні виплат згідно з графіком, у зв`язку з чим вона очікувала добровільного виконання відповідачем своїх зобов`язань.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, підтримав поданий відзив та просила застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України.
Відповідач зазначав, що позивачка отримала письмове повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми 17.03.2025, про що свідчить її підпис, а тому тримісячний строк звернення до суду закінчився 17.06.2025. Оскільки позов подано 26.12.2025, відповідач вважав, що строк звернення до суду пропущений без поважних причин.
Також відповідач зазначав, що колективним договором дійсно передбачені відповідні виплати, однак рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 у зв`язку із запровадженням воєнного стану їх виплату було призупинено. При цьому відповідач наголошував, що такі виплати не скасовані, а лише відтерміновані до покращення фінансового стану товариства або припинення воєнного стану.
Крім того, відповідач зазначив, що у грудні 2024 року позивачці була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік у сумі 9 889 грн, а право на допомогу за 2025 рік у неї не виникло, оскільки щорічну відпустку вона не використала, отримавши компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні.
Представник третьої особи — Знам`янської територіальної профспілкової організації залізничників і транспортних будівельників України — у судовому засіданні підтримала позов та просила поновити строк звернення до суду. Зазначала, що відповідач фактично визнав наявність заборгованості перед позивачкою, однак безпідставно не здійснив виплати, посилаючись на складне фінансове становище.
У поданих письмових поясненнях третя особа також зазначила, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» про призупинення виплат було прийняте до набрання чинності Законом України №2136-IX та, на її думку, не могло бути підставою для обмеження трудових прав працівників. Крім того, третя особа вказувала, що право позивачки на отримання одноразової допомоги при виході на пенсію виникло у день звільнення — 17.03.2025, а тому подальші внутрішні рішення відповідача щодо призупинення виплат не можуть поширюватися на спірні правовідносини.
Процесуальні дії суду
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2026 позов залишено без руху.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2026 було відкрито провадження та призначено судове засідання.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026, судом встановлено, що під час розгляду справи позивачкою було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у порядку ст. 49 ЦПК України. Як вбачається зі змісту зазначеної заяви, під час ознайомлення з відзивом відповідача позивачкою було виявлено помилкове включення до первісного розрахунку позовних вимог вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2025 роки. При цьому встановлено, що виплата за 2022 рік фактично була отримана позивачкою, а право на отримання відповідної виплати у 2025 році не було реалізоване у зв`язку зі звільненням до настання підстав для її нарахування. З огляду на викладене, з метою уточнення фактичного розміру заявленої заборгованості та приведення позовних вимог у відповідність до фактичних обставин справи, позивачка зменшила розмір позовних вимог та остаточно просила стягнути з відповідача 412 041,76 грн, а саме: одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі десяти середньомісячних заробітків — 242 908,60 грн; одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023–2024 роки — 11 422,00 грн; заохочувальну виплату з нагоди ювілейної дати — 11 966,00 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за шість місяців) — 145 745,16 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач має право зменшити розмір позовних вимог на будь-якій стадії розгляду справи до ухвалення рішення судом. Оскільки зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, воно приймається судом, а спір підлягає вирішенню в межах остаточно визначеного позову — на суму 412 041,76 гривень.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026 прийнято до розгляду відзив відповідача та надані пояснення третьої особи у справі.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до таких висновків.
З наказу (розпорядження) філія "УЗ Вагон-Сервіс" АТ "Укрзалізниця" виробничий підрозділ "Ремонтне вагонне ДЕПО Помічна" №9/ОС від 17.03.2025 встановлено, що 17.03.2025 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за статтею ст.38 КЗпП України, компенсувати за невикористанні 56 днів відпустки в тому числі 26 днів за період 17.12.2020-31.12.2023; 21 днів за період 01.01.2024-16.12.2024; 9 днів за період 17.12.2024-17.03.2025 ( а.с.8).
З Трудової книжки серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 є відомості про періоди роботи з 1980 по 2025 роки ( а.с. 9-16).
З протоколу №ВЧДР-01 від 17.03.2025 комісії з встановленння трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію виробничого підрозділу служби вагонного господарства "Ремонтне вагонне депо Помічна" філії "УЗ Вагон -сервіс" АТ "Українська залізниця" встановлено, що перевіривши трудову книжку ОСОБА_1 встановлено, що її загальний стаж становить 39 років 08 місяців 00 днів, що дає право на отримання одноразової грошової допоомги відповідно до колективного договору залізниці у розмірі 10 середньомічних заробітків ( а.с.17).
З довідки виробничого підрозділу "Ремонтне вагонне депо Помічна" про посадові оклади видана ОСОБА_1 встановлено, що вона працювала на посаді інженера з нормування трудових процесів 1 категорії з 01.01.2022 по 30.06.2023 з посадовим окладом 9889,00 грн, з 01.07.2023 по 31.03.2024 з посадовим окладом 10 878,00 грн, з 01.04.2024 по 17.03.2025 з посадовим окладом 11 966,00 грн ( а.с.18).
З довідки про середню зарплату за 12 місяців АТ " Українська залізниця" філія "УЗ вагон-Сервіс" АТ " Українська залізниця", виробничий підрозділ "Ремонтне вагонне Депо Помічна"Філія"УЗ встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 з березня 2024 по березень 2025 становили 248 440 гривень 71 копійка, середній заробіток 680,66 грн ( а.с.19).
З довідки про середню зарплату за 6 місяців АТ " Українська залізниця" філія "УЗ вагон-Сервіс" АТ "Українська залізниця", виробничий підрозділ "Ремонтне вагонне Депо Помічна"Філія"УЗ встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 з вересня 2024 по березень 2025 становили 128551 гривня 54 копійки, середній заробіток 710,23 грн ( а.с.20).
Із заяв від 01.09.2022, 09.03.2023, 17.05.2024, 03.03.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , просила роботодавця надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення у зв`язку з щорічною відпусткою ( а.с.21-23).
Із заяви від 03.03.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , надає згоду на отримання розрахунку при звільненні разом із виплатою заробітної плати за першу половину березня ( а.с.24).
З колективного договору від 22.02.2011 встановлено порядок роботи ремонтного депо Помічної Одеської залізниці на 2011-2015 рр. ( а.с.25-31)
З листа АТ "Українська залізниця" від 04.04.2025 №Ц-5-1,5-25/122-25 встановлено, що з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію , а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
З витягу з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.10.2024 встановлено, що виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію ( включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022. Також зі змісту протоколу зазначено, що нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до дат звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року, згідно з графіком погашення, який було затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.
Відповідно до письмового повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми 17.03.2025, бухгалтер підписавши повідомлення надала розрахунок виплачених сум у розрізі та зазначено, що нараховано та виплачено ОСОБА_1 кошти в сумі 8878,81 грн, про що свідчить підпис бухгалтера та ОСОБА_1 .
Відповідно до розрахункового листка (відомість нарахування заробітної плати) працівниці ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , підприємство «УЗ Вагон-сервіс» у складі АТ «Укрзалізниця», за грудень 2024 року. Загальна сума нарахувань становить 18 438,81 гривень. До її складу входять: 
Посадовий оклад — основна постійна частина заробітної плати, визначена згідно зі штатним розписом і тарифною сіткою.
Надбавка за інтенсивність праці — додаткова стимулююча виплата, яка свідчить про підвищене навантаження або складність виконуваної роботи.
Оплата щорічної відпустки — нарахування за час перебування працівниці у щорічній основній відпустці, розраховане виходячи із середнього заробітку за попередні 12 місяців.
Індексація заробітної плати — компенсація втрати купівельної спроможності доходів у зв`язку з інфляцією, передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Загальна сума утримань становить 2 739,82 грн; Податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) за ставкою 18% — найбільша складова утримань. Військовий збір за ставкою 1,5% — обов`язковий платіж, що спрямовується на фінансування оборонних потреб держави. Профспілкові внески — добровільне утримання на користь профспілкової організації. 
До видачі - 15 699,00 грн — саме ця сума виплачена працівниці на руки після всіх утримань. 
Відповідно до листа АТ "Укрзалізиця" від 06.09.2022 №Ц/3-91/1459/ЦПРОФ/30-22 встановлює призупинення на період воєнного стану двох видів виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами: Одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні вперше у зв`язку з виходом на пенсію; Додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті.
Суд заслухавши доводи сторін зазначає, що лист передбачає, що призупинення діє на період воєнного стану або до зміни рішення правління. Після припинення або скасування воєнного стану виплати підлягають відновленню. Лист містить гарантію збереження права на отримання допомоги після завершення воєнного стану. 
Лист також передбачає, що якщо працівник після 14.03.2022 не подав заяву на звільнення у зв`язку з виходом на пенсію протягом двох місяців (або іншого терміну за колдоговором) після настання цього права, то право на додаткову матеріальну допомогу зберігається на строк, встановлений колективним договором, починаючи з дати припинення воєнного стану.
Судом також досліджено витяг з протоколу № Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, яким у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України визначено окремі особливості організації оплати праці працівників товариства.
Зокрема, пунктом 1.1.4 зазначеного рішення передбачено призупинення інших додаткових виплат, встановлених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, у тому числі матеріальної допомоги, за винятком допомоги на лікування, поховання та інших виплат, визначених окремими рішеннями правління.
Також вказаним рішенням передбачено обмеження щодо нарахування премій, одноразових заохочень, прийняття працівників на роботу та інші заходи, пов`язані з організацією трудових відносин в умовах воєнного стану.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно зі ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата — це винагорода, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. До структури заробітної плати, відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», належать також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Отже, судом встановлено, що між адміністрацією та профспілковим комітетом вагонного депо Помічна укладено колективний договір, дія якого на час виникнення спірних правовідносин була пролонгована. Умовами зазначеного колективного договору передбачено, зокрема, виплату працівникам одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення та інших заохочувальних виплат.
З матеріалів справи вбачається, що наказом про припинення трудового договору №9/ОС від 17.03.2025 прямо передбачено виплату позивачці одноразової матеріальної допомоги відповідно до колективного договору у розмірі десяти середньомісячних заробітків.
Таким чином, сам відповідач фактично визнав наявність у позивачки права на отримання зазначеної виплати та в судовому засіданні також представник відповідача не заперечувала.
Судом встановлено, що станом на день звільнення позивачка мала стаж роботи на залізничному транспорті понад 39 років, а її середньомісячний заробіток становив 24 290,86 грн, що підтверджується наданими суду довідками та розрахунками.
Відповідно до умов колективного договору розмір одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію становить десять середньомісячних заробітків, у зв`язку з чим сума такої допомоги складає 242 908,60 гривень.
Пунктом 4.16 колективного договору передбачено право працівника на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше 50 % посадового окладу.
При цьому з матеріалів справи вбачається та фактично не заперечувалося сторонами, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 та 2024 роки позивачці не виплачувалась. Водночас у судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути зазначену допомогу лише за 2023 та 2024 роки в загальному розмірі 11 422 грн, що узгоджується з наданими розрахунками.
Також суд бере до уваги, що п.8.8 Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця» передбачає виплату одноразового заохочення до ювілейної дати працівника у розмірі 100 % посадового окладу. Судом встановлено, що 20.02.2025 позивачці виповнилося 60 років, а її посадовий оклад на той час становив 11 966 гривень.
Отже, позивачка набула право на отримання відповідної виплати, однак така виплата відповідачем проведена не була.
Посилання відповідача на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 щодо призупинення інших додаткових виплат суд оцінює критично, оскільки зазначене рішення є внутрішнім актом товариства та не може скасовувати чи обмежувати гарантії, встановлені трудовим законодавством та колективним договором.
Крім того, суд враховує, що наказ про звільнення позивачки містив посилання на необхідність виплати одноразової допомоги, а відповідач фактично визнавав наявність відповідних зобов`язань, зазначаючи лише про їх відтермінування.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника роботодавець зобов`язаний провести з ним повний розрахунок у день звільнення.
Оскільки належні позивачці виплати у день звільнення проведені не були, суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення трудових прав позивачки та вимог трудового законодавства.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023–2024 роки та заохочувальної виплати до ювілейної дати є обґрунтованими та підтверджуються належними і допустимими доказами.
Оцінюючи доводи сторін щодо дотримання позивачкою строку звернення до суду, суд виходить із такого.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Судом встановлено, що позивачка була звільнена 17.03.2025, а до суду із позовною заявою звернулася 26.12.2025, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч.2 ст.233 КЗпП України.
Представник відповідача посилалася на те, що позивачка отримала письмове повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми 17.03.2025, про що свідчить її підпис у відповідній графі повідомлення.
Разом із тим позивачка у судовому засіданні заперечувала факт підписання зазначеного повідомлення та стверджувала, що відповідний підпис їй не належить. При цьому судом позивачці було роз`яснено право на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою перевірки її доводів щодо належності підпису, однак від заявлення такого клопотання позивачка відмовилася та наполягала на розгляді справи за наявними доказами.
Водночас суд враховує, що сама позивачка у судовому засіданні підтвердила обставини, відповідно до яких після звільнення роботодавець повідомляв її про проведення виплат пізніше згідно з графіком погашення заборгованості.
Так, судом досліджено витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024, відповідно до якого було вирішено здійснювати виплату одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію, виплату якої раніше було призупинено рішенням правління від 14.03.2022, у хронологічній послідовності відповідно до дат звільнення працівників та згідно із графіком погашення, який мав бути додатково доведений директором з управління персоналом та соціальної політики.
З урахуванням зазначеного судом ставилося на обговорення питання щодо витребування у відповідача відповідного графіка виплат, однак позивачка заперечувала проти такого витребування, вказуючи, що, на її думку, такий графік фактично відсутній, а його надання відповідачем може бути недостовірним. У зв`язку із цим позивачка наполягала на розгляді справи по суті за наявними у справі доказами та просила поновити строк звернення до суду.
Оцінюючи наведені позивачкою причини пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що сам факт обіцянок роботодавця щодо проведення виплат у майбутньому та очікування позивачкою добровільного виконання відповідачем своїх зобов`язань не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду.
При цьому позивачці було достеменно відомо про невиплату спірних сум у день звільнення, а також про фактичне призупинення відповідних виплат відповідачем, що підтверджується як її поясненнями, так і змістом наказу про звільнення та рішеннями правління АТ «Укрзалізниця».
Крім того, суд враховує, що позивачка, заперечуючи належність їй підпису у повідомленні про нараховані та виплачені суми при звільненні, не скористалася процесуальним правом на ініціювання проведення судової почеркознавчої експертизи для підтвердження своїх доводів.
Суд також враховує, що запровадження воєнного стану саме по собі не зупиняє перебіг строків звернення до суду у трудових спорах та не звільняє сторону від обов`язку дотримуватися встановлених законом процесуальних строків, якщо відсутні об`єктивні та документально підтверджені перешкоди для звернення до суду.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.233 КЗпП України, а тому підстав для його поновлення суд не вбачає.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень ч.2 ст.233 КЗпП України у спорах про стягнення сум, належних працівникові при звільненні.
Так, у постановах Верховного Суду неодноразово зазначалося, що у спорах щодо виплати всіх сум, належних працівникові при звільненні, застосуванню підлягає спеціальний тримісячний строк звернення до суду, визначений ч.2 ст.233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
Також суд враховує правову позицію викладену, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 500/6880/23, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України. У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь-яким строком. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Отже, Верховний Суд зазначив, що з огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду. Тобто до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Отже посилання позивачки та третьої особи на Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 №1-р/2025 суд оцінює критично, оскільки предметом розгляду Конституційного Суду України було питання конституційності положень ч.1 ст.233 КЗпП України в частині обмеження строку звернення працівника до суду з вимогами про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Натомість спір у даній справі стосується саме виплати сум, належних працівникові при звільненні, а тому регулюється спеціальною нормою — ч.2 ст.233 КЗпП України, яка встановлює окремий тримісячний строк звернення до суду.
Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, не охоплюються предметом правового регулювання Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 №1-р/2025, а тому зазначене рішення не спростовує необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.233 КЗпП України.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому підстав для його поновлення суд не вбачає.
Судом встановлено, що позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 5 217,73 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 2.546473795.1 від 25.02.2026.
З урахуванням остаточно визначеної ціни позову у розмірі 412 041,76 грн, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір належного до сплати судового збору становить 1% ціни позову, тобто 4 120,42 грн, що не перевищує встановлені законом мінімальні та максимальні межі.
Таким чином, позивачкою було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме на суму 1 097,31 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» надмірно сплачена сума судового збору підлягає поверненню за ухвалою суду за заявою особи, яка його сплатила.
Отже суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що оскільки суд у задоволенні позовних вимог відмовив, судовий збір не підлягає розподілу між сторонами, однак надмірно сплачена його частина підлягає поверненню позивачці з Державного бюджету України за поданням нею до суду відповідної заяви. 
Керуючись ст. 4, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 354–355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «УЗ Вагон-Сервіс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача — Знам`янської територіальної профспілкової організації залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, щорічної одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, грошового заохочення до ювілейної дати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні — відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи :
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка п.Страшени Молдовської Республіки, жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
відповідач – АТ "Українська залізниця" в особі філії "УЗ Вагон-Сервіс" (вул. Єжи Гедройця,5 м.Київ, 03150 ЄДРПОУ 40075815);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача Знам`янська територіальна профспілкова організація залізничників і транспортних будівельників України ( 27400, Кіровоградська область м.Знам`янка вул.Михайла Грушевського,10, код ЄДРПОУ 02673996).

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        Майстер І.П.