ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2434/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2024 року у справі №908/2434/24 (суддя Ярешко О.В.)
за позовом: Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТРО АЗС” (Оріхівське шосе, буд. 1В, м. Запоріжжя, 69050)
про стягнення 191 209,98 грн,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТРО АЗС” про стягнення 191209,98 грн. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 13.06.2018 року по 31.03.2024 року. 
Позов обґрунтовано використання відповідачем без правовстановлюючих документів земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695, на якій розташований належний відповідачу на праві власності об`єкт нерухомості. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.2024 року у справи №908/2434/24 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТРО АЗС” (Оріхівське шосе, буд. 1В, м. Запоріжжя, 69050; код ЄДРПОУ 42161497) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105; код ЄДРПОУ 04053915) 11 787 грн. 32 коп. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 18.12.2023 року по 31.03.2024 року та судовий збір в розмірі 186 грн. 66 коп. 
Рішення мотивовано положеннями ст.1212 Цивільного кодексу України.
Задовольняючи вимоги позивача частково, суд послався на те, що:
- згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 18.04.2024 року № 374866812, за відповідачем 13.06.2018 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, розташований по Оріхівському шосе, буд. 1В у м. Запоріжжі, а саме: автозаправочний комплекс (Опис: будівля операторської літ. А загальною площею 80,1 кв.м, навіс літ. Б, ємність № 1, заправна колонка № 2, заправна колонка № 3, заправна колонка № 4, ємність № 5, ємність № 6, ємність № 7, ємність № 8, ємність № 9, ємність № 10, ємність № 11, стелла № 12, замощення І);
- з моменту набуття права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок з оформлення права на земельну ділянку, натомість, відповідачем речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 до теперішнього часу не оформлено та не зареєстровано;
- починаючи з дати набуття права власності, а саме 13.06.2018 року, відповідач використовує земельну ділянку без укладення із Запорізькою міською радою договору оренди землі, чим зберіг у себе безпідставно грошові кошти у вигляді несплаченої орендної плати.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про внесення спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру та про наявність кадастрового номера такої земельної ділянки в період з 13.06.2018 року по 18.12.2023 року, спірна земельна ділянка може вважатися сформованою як об`єкт цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України лише з 18.12.2023 року, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру № НВ-42100527342023, наявним у матеріалах справи.
Тому, з посиланням на правові позиції Верховного Суду в аналогічних спорах, в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування статті 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України “Про Державний земельний кадастр” при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати, та про помилковість періоду нарахування заявлених до стягнення коштів.
Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на односторонній, неповний та однобічний розгляд справи судом першої інстанції, не надання судом належної оцінки вирішальним обставинам справи, не врахування вимог ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, які підтверджують факт набуття відповідачем об`єкту нерухомого майна та, відповідно, безоплатного користування земельною ділянкою комунальної власності під цим об`єктом з 13.06.2018 року.
Скаржник посилається на положення Земельного кодексу України, якими регламентовано перехід прав на земельну ділянку, який пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду.
Вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначила про принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.
Також вказує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зазначила, що оскільки перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.
Звідси, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Апелянт зазначає, що положення глави 15, ст. ст. 120,125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Також зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 року у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до Технічного паспорту на автозаправний комплекс від 08.11.2018 року (інвентаризаційна справа №ЗП/83/2017), який виготовлений на замовлення ТОВ “ВОЛЬФРАМ 2018” на адресу: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, буд.ів, ЄДРПОУ – 42161497, загальна площа складає 0,1507 га.
Тобто, відповідач фактично користувався земельною ділянкою з 2018 року, а не с дати формування земельної ділянки. Зазначене підтверджується інвентаризаційною справою відповідача на об`єкт нерухомості (копія додана до апеляційної скарги).
Судом першої інстанції розглядалася справа в письмову провадженні, у свою чергу від відповідача відзив подано не було, тому у Запорізької міської ради не було повної змоги дослідити обставини та надати пояснення з приводу дати фактичного користування відповідачем земельною ділянкою.
Апелянт вказує, що:
- відповідно до письмової інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області ТОВ “МЕТРО АЗС” (код ЄДРПОУ 42161497) не здійснює плату за землю;
- 30.06.2015 року рішенням Запорізької міської ради № 7 було затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Запоріжжя, яку введено в дію з 01.01.2016 року; в пункті 3 рішення зазначено, що базова вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року становить 239,50 грн., та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік 299,14 грн.;
- рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 року було встановлено розмір орендної плати за землю, а саме 6% для земельних ділянок, які надані для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій.
З наведеного, на думку скаржника, слідує, що Запорізька міська рада в межах наділених повноважень, у відповідності до законодавства України, затвердила та встановила податок, збори на користування землями міста Запоріжжя.
На підставі вищезазначеної інформації та документів, рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 року №7 “Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя”, від 28.11.2018 року № 26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю”, Запорізькою міською радою складено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ “МЕТРО АЗС” (код ЄДРПОУ 42161497) земельною ділянкою площею 0,1121 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 1В, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 13.06.2018 року по 31.03.2024 року.
За зазначеним розрахунком розмір недоотриманих доходів склав: за 2018 рік з 13.06.2018 по 31.12.2018 - 17 061,18 грн; за 2019 рік з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 31 020,20 грн; за 2020 рік з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 28 435,18 грн; за 2021 рік з 01.01.2021 поЗІ.12.2021 -31 020,20 грн; за 2022 рік з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 34 122,21 грн; за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 39 240,55 грн; за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.03.2024 - 10 310,46 грн.
Таким чином, загальний розмір недоотриманих доходів за період з 13.06.2018 року по 31.03.2024 року становить 191 209,98 грн.
Вказаний недоотриманий дохід виник через те, що відповідачем (код ЄДРПОУ 42161497) не було оформлено право користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди та державної реєстрації права оренди. Таким чином, відповідач користувався земельною ділянкою у заявлений до стягнення період без достатніх правових підстав.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.
Апелянт просить суд скасувати оскаржуване ним рішення повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Запорізької міської ради в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2025 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі в порядку письмового провадження.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 18.04.2024 року № 374866812, за ТОВ “МЕТРО АЗС” (відповідачем) 13.06.2018 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, розташований по Оріхівському шосе, буд. 1В у м. Запоріжжі, а саме: автозаправочний комплекс (Опис: будівля операторської літ. А загальною площею 80,1 кв.м, навіс літ. Б, ємність № 1, заправна колонка № 2, заправна колонка № 3, заправна колонка № 4, ємність № 5, ємність № 6, ємність № 7, ємність № 8, ємність № 9, ємність № 10, ємність № 11, стелла № 12, замощення І).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.12.2023 року № НВ-2100527342023, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 площею 0,1121 га по шосе Оріхівському, 1В у м. Запоріжжі проведена 18.12.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 05.12.2023 року Запорізької регіональної філії ДП “Центр державного земельного кадастру”; категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки: 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.
Згідно цього Витягу, відомості про право власності, оренду земельної ділянки відсутні.
19.08.2024 року представником Управління контролю Департаменту управління активами Запорізької міської ради – головним спеціалістом відділу контролю використання земель Лісняком Є. складено акт, в якому зазначено про проведення виїзду на земельну ділянку загальною площею 0,1121 га з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 1В. Під час виїзду на земельну ділянку було встановлено, що територія в охайному стані та упорядкована; заїзд на територію вільний. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вказаній території розташований об`єкт нерухомого майна: автозаправочний комплекс, який належить на праві власності ТОВ “МЕТРО АЗС” (код ЄДРПОУ 42161497). Вказано, що під час огляду застосовувалась фотозйомка. До акту додано фототаблицю.
Листом від 20.08.2024 року № 2008/1-юр відповідач звернувся до Запорізької міської ради (лист отримано позивачем 21.08.2024) щодо надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 площею 0,1121 га для розташування автозаправного комплексу.
Згідно Витягу від 23.02.2024 року № НВ-2300028352024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з кадастровим номером, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 становить 687 363,57 грн.
Згідно листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.05.2024 року вих. № 6684/5/08-01-04-07 зазначено, що ТОВ “МЕТРО АЗС” за період з 18.12.2023 року по теперішній час не звітує та не сплачує земельний податок, орендну плату за землю з юридичних осіб за земельну ділянку з кадастровим номером: 2310100000:03:030:0695. 
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.
Відповідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений за законом, зокрема з уведенням 01.01.2002 року у дію нового Земельного кодексу України. Водночас відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 року не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.
Нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування відповідно до положень статті 79-1 ЗК України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 року у справі № 922/2060/20).
Відтак, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 площею 0,1121 га за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 1В, належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Ця обставина не оспорюється.
Згідно ст.1, ч. 1 ст. 5 Закону України “Про оренду землі” (в редакції станом на 13.06.2018 року), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України “Про оренду землі” в редакції станом на 13.06.2018 року).
За приписами ст. 16 Закону України “Про оренду землі” (в редакції станом на 13.06.2018 року), укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції станом на 13.06.2018 року - на час реєстрації за відповідачем права власності на об`єкт нерухомості), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно пп. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з плати за землю.
У п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно належить до місцевих податків.
Згідно п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Як вказано вище, за інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області відповідач за період з 18.12.2023 року за спірну земельну ділянку не звітує та не сплачує земельний податок. 
Скаржник вірно зазначає, що згідно ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
В даному випадку докази того, що спірна земельна ділянка у попереднього власника об`єкту нерухомості перебувала на праві власності чи на праві користування, відсутні.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. 
Обставини справи свідчать, що відсутність документів, що посвідчують право ТОВ “МЕТРО АЗС” користування земельною ділянкою не може бути визнано як самовільне використання земельної ділянки, однак це не надає відповідачу права на її безоплатне використання.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 року у справі № 922/981/18. 
Оскільки нерухоме майно (будівлі та споруди, цілісні майнові комплекси) нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, то використання тих же нежитлових приміщень, що належать фізичним та юридичним особам на праві приватної власності, неможливе без користування відповідною земельною ділянкою. 
Судом встановлено, що ТОВ “МЕТРО АЗС”, набувши право власності на об`єкт нерухомості на земельній ділянці, якій був присвоєний кадастровий номер 2310100000:03:030:0695, використовувало спірну земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав, а саме – без укладеного між ним та власником (Запорізькою міською радою) договору оренди. 
Запорізька міська рада, як власник спірної земельної ділянки, мала обґрунтовані сподівання на отримання орендної плати за її використання відповідачем, однак не змогла їх реалізувати внаслідок не оформлення між сторонами відносин щодо її використання в порядку, встановленому законом.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21).
В низці численних постанов Верховного Суду викладено правові висновки про те, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України. 
Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів (коштів) за безпідставне користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Статтею 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Згідно зі ст.179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. 
Колегія суддів поділяє доводи оскаржуваного рішення про те, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування і сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Цей висновок суду скаржник не спростував, між тим, він узгоджується з приписами ст.ст.79 та 79-1 Земельного кодексу України.
Частиною 1 статті 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Отже, визначальним в цій справі в частині зобов`язання відповідача повернути безпідставно збережені кошти, належні позивачу, є ситуація, коли власник (відповідач) користується земельною ділянкою, яка є: 1) сформованою; 2) з індивідуально визначеними ознаками: встановлено її межі, місце розташування, розмір і кадастровий номер. Встановлення площі земельної ділянки також має значення для розрахунку суми потенційно недоотриманої орендної плати за користування нею (безпідставно збережених власником несплачених місцевій раді коштів). Неможливо визнати і підтвердити, довести розмір потенційно недоотриманої в заявлених вимогах орендної плати за користування земельною ділянкою в разі, коли вона не сформована і їй не присвоєно кадастровий номер.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 922/587/18 (постанова від 06.02.2019 року), № 922/392/18 (постанова від 13.02.2019 року).
Застосування положень статті 79-1 ЗК України та Закону України “Про Державний земельний кадастр” щодо обов`язковості формування земельної ділянки при розгляді позовів про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за користування нею неодноразово зазначалося Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 16.06.2021 року у справі № 922/1646/20, від 04.03.2021 року у справі № 922/3463/19, від 02.06.2020 року у справі № 922/2417/19, від 29.01.2019 року у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 року у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 року у справі № 922/981/18. 
У вказаних постановах зазначено висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї, встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою місцева рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного в позові, чи ні.
Якщо ж сама земельна ділянка не сформована в натурі, дані про неї не внесені до Державного земельного кадастру, тобто земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, то жодних претензій у разі користування нею до власника відповідної нерухомості (будівлі) місцева влада заявляти не може.
Місцева рада має право на стягнення безпідставно збережених коштів як плати за користування земельною ділянкою лише в тому разі, якщо така земельна ділянка є індивідуалізованою, тобто наділеною лише їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших земельних ділянок. Такими індивідуальними ознаками для земельної ділянки, є її: межі; місце розташування; розмір; кадастровий номер.
Водночас варто зауважити, що Верховним Судом (постанова від 14.02.2022 року у справі № 646/4738/19) зазначено, що застосування ст.1212 Цивільного кодексу України не є обов`язковим для встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру та залежить від конкретних обставин справи.
Матеріали справи свідчать, що відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.12.2023 року № НВ-2100527342023 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 площею 0,1121 га по шосе Оріхівському, 1В у м. Запоріжжі проведена 18.12.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 05.12.2023 року Запорізької регіональної філії ДП “Центр державного земельного кадастру”; категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки: 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.
Враховуючи, що спірна земельна ділянка є сформованою 18.12.2023 року з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 площею 0,1121 га по шосе Оріхівському, 1В у м. Запоріжжі, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель датована 05.12.2023 року, є обґрунтованим висновок оскаржуваного рішення про недоведеність позивачем того факту, що відповідач з 13.06.2018 року користується вказаною земельною ділянкою площею 0,1121 га по шосе Оріхівському, 1В у м. Запоріжжі в конфігурації, визначеній в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку; категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; та з цільовим призначенням: 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, що є визначальними для розрахунку суми безпідставно збережених відповідачем коштів за фактичне користування ним земельною ділянкою в заявлений період.
Крім того, згідно листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.05.2024 року вих. № 6684/5/08-01-04-07 ТОВ “МЕТРО АЗС” за період з 18.12.2023 року по теперішній час не звітує та не сплачує земельний податок, орендну плату за землю з юридичних осіб за земельну ділянку з кадастровим номером: 2310100000:03:030:0695, однак доказів того, що відповідач не сплачував плату за землю за період до 18.12.2023 року матеріали справи не містять.
Цей висновок оскаржуваного рішення позивач також не спростував.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком оскаржуваного рішення про те, що позивач для розрахунку недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 1121 кв.м, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 1В, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 13.06.2018 року по 31.03.2024 року у розмірі 191 209,98 грн., безпідставно застосував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, проведену в 2024 році в розмірі 687 363,57 грн.
Як встановлено судом, спірна земельна ділянка площею 1121 кв.м сформована з кадастровим номером 2310100000:03:030:0695 та зареєстрована 18.12.2023 року. 
Відтак, саме з цієї дати слід здійснювати розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою.
Базова вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року у розмірі 239,50 грн. та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік – 299,14 грн., коефіцієнти місцерозташування та впливу локальних факторів затверджені рішенням Запорізької міської ради 59 сесії 6 скликання від 30.06.2015 року № 7 “Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя”. Ставки орендної плати затверджені рішенням Запорізької міської ради 34 сесії 7 скликання від 28.11.2018 року № 26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю”. 
Відповідно до вказаних рішень нормативна оцінка землі введена в дію з 01.01.2016 року, розміри орендної плати згідно з додатком до рішення від 28.11.2018 року № 26 введені в дію з 01.01.2019 року.
Відповідно додатку до рішення Запорізької міської ради 34 сесії 7 скликання від 28.11.2018року № 26 за земельні ділянки, надані для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій застосовується річний розмір орендної плати: 6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Позивачем не доведено суду належними доказами застосування в розрахунку недоотриманих позивачем доходів з 13.06.2018 року річного розміру орендної плати: 6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки такий розмір (6%) введений в дію, як зазначено вище, з 01.01.2019 року.
Згідно розрахунку, зробленого судом, розмір недоотриманих позивачем доходів складає 210 672,83 грн., виходячи з розрахунку:
- орендна плата за період з 01.01.2024 року по 31.03.2024 року (період визначений позивачем): 687 363,57 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 6% = 41 241,81 грн. (річний розмір орендної плати)/12 місяців = 3 436,82 грн. (плата за місяць); 3436,82 грн. х 3 місяці = 10 310,46 грн.
- орендна плата за період з 18.12.2023 року по 31.12.2023 року: 687 363,57 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки)/1,051 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі за 2023 рік) = 654 009,11 грн.; 654 009,11 грн. х 6% = 39 240,55 грн. (річний розмір орендної плати); 39 240,55 грн./12 місяців = 32 700,05 грн. (плата за місяць); 32 700,05 грн./31 день = 105,49 грн. (плата за 1 день); 105,49 грн. х 14 днів (з 18.12.2023 року по 31.12.2023 року) = 1 476,86 грн.
Загальний розмір орендної плати за період з 18.12.2023 року по 31.03.2024 року складає 11 787,32 грн. 
Позивачем та судом при визначенні розміру орендної плати враховано значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок, які визначені в листі від 12.01.2024 року № 6-28.0-222-600/2-24 Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.
При розрахунку розміру орендної плати судом враховані висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18.12.2019 року у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 року у справі № 160/8668/19, згідно яких нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.
З урахуванням наведених вище норм матеріального права, несплата відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору призвела до недоотримання позивачем належних йому грошових коштів у вигляді орендної плати в сумі 11 787,32 грн. Вказана сума вірно розрахована та стягнута судом, оскільки не повернення Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування земельною ділянкою порушує інтереси Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізькій міській раді в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу.
Враховуючи, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, судом надана вірна оцінка наявним у справі доказам, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду.
Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
Судові витрати за її розгляд слід залишити за скаржником відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2024 року у справі №908/2434/24 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков