РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 283/2039/25
Провадження № 22-ц/4815/598/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року у складі судді Комзюк А. Ф., ухвалене в селищі Рокитне Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 21.02.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1352-6599, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 13500 грн., строк кредитування – 300 днів, базовий період – 14 днів, знижена % ставка – 2,50 % в день, стандартна % ставка – 2,50 % в день. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 14.07.2025 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 113 750,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 13 500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 100250,00 грн. Разом з тим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 47 250,00 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 66 500,00 грн. Тому Кредитодавець просив суд стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, що становить 66 500,00 грн. (прострочена заборгованість за кредитом – 13 500,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 53 000,00 грн.). Просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1352-6599 від 21.02.2024 року в розмірі 66 500,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 13 500,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 53000,00 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн..

Заочним рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1352-6599 від 21.02.2024р. в сумі 18 225,00 грн., з яких: 13 500,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 4 725,00 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 847,84 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позовних вимог зумовлене положеннями ст. 1048 ЦК України, яка передбачає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто в даному випадку нарахування відсотків здійснене поза межами цього строку, у зв`язку з чим такі вимоги залишені без задоволення, а також положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», які вказують, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Вважаючи рішення суду незаконним в частині незадоволених позовних вимог, зокрема щодо відмови у нарахуванні та стягненні процентів за користування кредитом в строк договору – 300 днів, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що 21.02.2024 року між відповідачем та позивачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1352-6599, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 13500,00 грн. Судом не враховано, що відповідно до п. 4.12 Кредитного договору №1352-6599 від 21.02.2024р. строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику – 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту на підставі додаткової угоди не змінює строк кредитування. Дата повернення (виплати) кредиту 16.12.2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Тобто, згідно п. 4.12 Кредитного договору визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору (кредитування) погодженому між сторонами, а саме, в межах 300 календарних днів (до 16.12.2024р.), що було здійснено ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Суд дійшов помилкового висновку, що строк договору становить 14 днів, а не 300 календарних днів (до 16.12.2024р.) згідно п. 4.12 Договору, що є прямою підставою для скасування рішення суду. Вказує, що при заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 14 днів, протягом якого настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитними коштами. Тобто, між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.12 Договору, а саме 300 календарних днів (до 16.12.2024р.), протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.10, 10.1 Договору, а відтак судом помилково було визначено, що строк договору є саме 14 днів, а не 300 календарних днів, як це визначено умовами Договору, що мало наслідком прийняття незаконного рішення. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором 1352-6599 від 21.02.2024 року, станом на 14.07.2025р. вбачається, що штраф та комісія за невиконання умов договору стосовно ОСОБА_1 не нараховувались, нарахування відбувалось лише процентів за користування кредитними коштами. Зазначає, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» має право щодо нарахування процентів за користування кредитом в межах строку договору (кредитування) згідно п. 4.12 Договору, а саме, 300 календарних днів (до 16.12.2024р.), що і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості. Умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Також вказує, що позивач має законне право на нарахування відсотків згідно п. 4.10, 10.1 Договору, протягом строку кредитного договору, що визначено в п. 4.12 Договору. З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається: основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок не погашених відсотків відповідачем. Відповідно до розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались. За період з 21.02.2024 року по 16.12.2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. 18.03.2024 року відповідачем було внесено платіж на погашення заборгованості в розмірі 1000,00 грн., які були враховані на погашення відсотків за користування кредитом. Також вказує, що після закінчення строку кредитування (після 16.12.2024р.) нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що відображено у розрахунку заборгованості. Позивачем нараховувалися проценти у відповідності до умов Договору. Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що зазначено у розрахунку заборгованості. Розрахунок заборгованості є обґрунтованим, відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1352-6599 від 21.02.2024р. у загальному розмірі 18225,00 грн. та 847,84 грн. судового збору, та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1352-6599 від 21.02.2024р. у розмірі 66500,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 13500,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 53000,00 грн., а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом цієї апеляційної скарги. 

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21 лютого 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1352-6599 на суму 13 500,00 гривень.
Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору, розмір кредитного ліміту 13500.00 гривень, дата надання кредиту 21.02.2024.
Договір, Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення вартості кредиту відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3202.
Згідно пунктів 2.3, 4.8, 4.12 договору, розмір кредитного ліміту 13500,00 гривень, дата повернення кредиту 16.12.2024, нараховані проценти за користування кредитом – 4725,00 гривень, загальна вартість кредиту – 18225,00 гривень. 
Згідно пунктів 2.3, 5.3 договору, розмір кредитного ліміту 13500,00 гривень, дата базового періоду повернення кредиту 16.12.2024, нараховані проценти за користування кредитом – 4725,00 гривень, загальна вартість кредиту – 18255,00 гривень. 
Відповідно до пунктів 4.9, п.4.10 вказаного договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом.
Одночасно договір містить й інші умови кредитування, а саме: п.4.12, 4.13, 4.14 згідно яких строк кредитування складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення кредиту 16.12.2024. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 290 158,11 процентів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 114 750,00 гривень що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 13500,00 гривень підтверджується договором про відкриття кредитної лінії №1352-6599 від 21.02.2024 (а.с.12-19), який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3202, витягом з реєстру банку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPey (а.с.31-33), довідкою про перерахування коштів за договором №1352-6599 від 21.02.2024 (а.с. 34). 
При цьому відповідачем не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 йому не належить. 
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно Розрахунку заборгованості станом на 14 липня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем склала 113 750,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 13 500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 100 250,00 грн. 
При цьому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом – 13 500,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 53 000,00 гривень.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Факт укладення договору та існування договірних відносин в апеляційному порядку не оскаржується сторонами. У апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заперечує правомірність нарахування відсотків за користування кредитом та помилкову оцінку умов договору щодо строку кредитування.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитного договору, було здійснено нарахування відсотків у відповідності до умов підписаного ним кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості за відсотками проведено позивачем поза межами строку кредитування, а тому відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається із Договору про відкриття кредитної лінії, сторонами обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 18 225,00 грн., яка включає в себе 13 50 грн 00 коп. суми кредитного ліміту та 4 725 грн 00 коп. процентів за користування кредитними коштами, із датою повернення кредиту – 05 березня 2023 року. Таким чином загальна вартість кредиту обчислена за 14 днів користування кредитними коштами.
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

У тексті кредитного договору вказувалося і про те, що строк кредитування складає 300 днів. Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично два строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.

Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно було керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Таким чином, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту в розмірі 18 225 грн 00 коп. і строк кредитування 14 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, адже це суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1352-6599 від 21.02.2024 у розмірі 18 225 грн 00 коп..
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.