ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13141/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/783/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №607/13141/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 02 квітня 2026 року, в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 у розмірі 58642.08 грн та судових витрат.
В обґрунтування позову зазначено, що 16.09.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений кредитний договір №778902612, відповідно до п.2.1 якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит в розмірі 12400.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, визначених цим договором, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався та вносились зміни та доповнення, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №778902612 від 16.09.2023.
В подальшому, 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №29/25/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 на загальну суму 58642.08 грн. Оскільки кошти не були повернуті відповідачем у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №778902612 від 16.09.2023 в розмірі 53997.04 грн, з яких: 12400.00 грн – заборгованість за сумою кредиту, 41597.04 грн – заборгованість за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт, не заперечуючи укладення спірного договору, фактично не погоджується з нарахованими відсотками, а також щодо переходу прав вимоги за цим договором до позивача.
Вказує, що право ТОВ «ФК «ЕЙС» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 15.10.2023, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. До стягнення підлягають лише проценти, нараховані з 16.09.2023 по 15.10.2023 в розмірі 2269.20 грн, як встановлено у п.3.1 договору від 16.09.2023.
Також вважає, що позивач не довів належним чином факт переходу до останнього кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора, а також усі наступні переходи прав вимоги. Зазначає, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Вказує, що кредитний договір №778902612 укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 16.09.2023, однак право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісного кредитора) перейшло до правонаступника ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії якого закінчується 28.11.2019, тобто задовго до укладення кредитного договору № 778902612 від 16.09.2023.
Зазначає, що в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акту повернення прав вимоги, а також додаткові угоди до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018: №19 від 28.11.2019; №26 від 31.12.2020; №27 від 31.12.2021; №31 від 31.12.2022; №32 від 31.12.2023, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Акт прийому-передачі реєстру боржників наданий лише за одним договором факторингу, а не трьома. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу на кожному етапі відступлення прав вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Вважає доводи апеляційної скарги безпідставним та необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та дав їм вірну оцінку, вірно застосувавши при цьому норми матеріального та процесуального права.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Судом встановлено наступні обставини.
16.09.2023 відповідач звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит, в якій просив надати йому кредит в розмірі 12400 грн, строком на 30 днів, шляхом зарахування вказаної суми на картку за №5375-41ХХ-ХХХХ-8790. Також, у заявці зазначено персональні дані ОСОБА_2 та мобільний телефон НОМЕР_1 .
16.09.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії № 778902612 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора FTCW, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12400 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1 Договору).
Сума кредитного ліміту, вказана у п.2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п.2.2 Договору).
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 12400.00 грн 16.09.2023 (п.2.3 Договору).
Відповідно до п.7.1 Договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного погашення всієї суми кредиту за всіма наданим траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 16.10.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 16.10.2028 (п.7.3 Договору).
За період від дати видачі кредиту до 16.10.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 222.650 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0.610 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (дисконтна процентна ставка) (п.8.3.1 Договору).
Відповідно до п.8.3.2 Договору у разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 16.10.2023 проценти нараховуються за ставкою 443.280 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1.210 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процентна ставка).
Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087.700 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2.980 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.4 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 Договору).
Згідно з платіжним дорученням № 88b76e65-d798-43ab-8170-06a02b8c5958 від 16.09.2023, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_2 12400.00 грн на картку за №5375-41ХХ-ХХХХ-8790, згідно із договором № 778902612 від 16.09.2023.
Згідно з витребуваною судом інформацією від АТ «Універсал Банк», 19.09.2023 на картку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 здійснено зарахування коштів в сумі 12400.00 грн.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 за період з 16.09.2023 по 05.12.2023 становить 33145.20 грн, з яких: 12400.00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 20745.20 грн – прострочена заборгованість за процентами.
28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу за №28/1118-01 (далі Договір факторингу №1), відповідно до положень п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з положеннями п.2.2 Договору факторингу №1 сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором.
Відповідно до умов п.2.3 Договору факторингу №1, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору.
В силу положень п.3.1.2 Договору факторингу №1, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладення додаткових угод.
Згідно з положеннями п.4.1 Договору факторингу №1, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
28.11.2019 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №19 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2019, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31.12.2020.
31.12.2020 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з умовами якої сторони погодили викласти текст договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2018 в новій редакції.
31.12.2021 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №27 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2019, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31.12.2022.
31.12.2022 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №31 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2019, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31.12.2023.
31.12.2023 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №32 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28.11.2019, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31.12.2024.
Згідно з Реєстром прав вимоги за №261 від 05.12.2023 до Договору факторингу №1, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 в сумі 33145.20 грн.
31.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №31/0724-01 (далі Договір факторингу №2), відповідно до положень п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно з положеннями п.2.2 вказаного Договору факторингу №2 сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш, ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній.
Відповідно до умов п.2.3 Договору факторингу №2, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору.
В силу положень п.3.1.2 Договору факторингу №2, належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладення додаткових угод.
Відповідно до положень п.3.1.3 Договору факторингу №2, фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у розділі 13 Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта.
Згідно з п.4.1 Договору факторингу №2, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку.
Згідно з Реєстром прав вимоги від 10.10.2024 до Договору факторингу №2, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 в сумі 58642.08 грн.
05.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» здійснено оплату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, що підтверджується платіжною інструкцією №7076.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 за період з 05.12.2023 по 12.02.2024 становить 58642.08 грн, з яких: 12400.00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 46242.08 грн – прострочена заборгованість за процентами.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №29/05/25-Е (далі Договір факторингу №3), відповідно до положень п.1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з положеннями п.1.2 вказаного Договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до положень п.п.3.3, 3.4 Договору, ціна продажу за Договором становить 4437227.55 грн без ПДВ. Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3 Договору не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання акта прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 та акту прийому-передачі реєстру боржників від 29.05.2025 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 в сумі 58642.08 грн.
04.06.2025, 05.06.2025, 06.06.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснено оплату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025, що підтверджується платіжними інструкціями №243, №245, №246, №247, №248.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №778902612 від 16.09.2023 станом на 05.06.2025 (за період з 29.05.2025 по 05.06.2025) становить 58642.08 грн, з яких: 12400.00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 46242.08 грн – прострочена заборгованість за процентами.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №778902612 від 16.09.2023 в розмірі 53997.04 грн, з яких: 12400.00 грн – заборгованість за сумою кредиту, 41597.04 грн – заборгованість за процентами. При цьому суд зазначив, що право вимоги по вказаному кредитному договорі належним чином перейшло до позивача на підставі договорів факторингу, що підтверджується змістом договорів, реєстрами прав вимог, актом приймання-передачі, актом звірки взаєморозрахунків та платіжними дорученнями, які досліджені судом.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі не заперечує щодо укладення спірного кредитного договору між первісним кредитором та ОСОБА_2 , тому колегія суддів в цій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року не переглядає.
Також колегія суддів не переглядає вказане рішення суду щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
З приводу договорів факторингу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, право вимоги по Кредитному договору №778902612 на підставі договорів факторингу було відступлено Первісним кредитором на користь ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Таліон плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», що підтверджується змістом договорів, реєстрами прав вимог, актом приймання передачі, актом звірки, які досліджені судом.
З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії якого продовжувався відповідними додатковими угодами, відступив право вимоги за кредитним договором № 778902612 від 16.09.2023 ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 261 від 05.12.2023. У вказаному реєстрі містяться відомості про боржника ОСОБА_2 , номер кредитного договору, а також розмір заборгованості, що свідчить про передачу права вимоги у визначеному сторонами обсязі.
Надалі 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги. Факт такого переходу підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024, згідно з яким право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 778902612 від 16.09.2023 було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
У подальшому, 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого перехід права вимоги до фактора відбувається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників. На підтвердження такого переходу до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників від 29.05.2025 та акт приймання-передачі реєстру боржників, з яких убачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 778902612 від 16.09.2023 на суму заборгованості 58642,08 грн.
Отже, досліджені судом документи у своїй сукупності підтверджують безперервний та послідовний перехід права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача у цій справі. Зазначені договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, реєстр боржників та акт приймання-передачі реєстру боржників містять відомості про боржника, номер кредитного договору та розмір заборгованості, що дозволяє ідентифікувати спірне зобов`язання.
При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Також, у своїй постанові від 07.01.2026 Верховний Суд в аналогічній справі №727/2790/25, де він надавав оцінку вказаним вище договорам факторингу, залишаючи постанову апеляційного суду без змін погодився зі зробленими у ній висновками про те, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором кредиту від 04.05.2021 №662640640, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «ЕЙС».
При цьому зазначив, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Матеріали даної справи, що переглядається, містять усі необхідні докази, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, на підтвердження факту переходу права вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора до позивача.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків здійснювалось поза межами строку кредитування, то вони на увагу не заслуговують, з огляду на наступне.
Як вбачається з умов спірного кредитного договору, та належним чином встановлено судом першої інстанції, згідно з п.7.1 Договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного погашення всієї суми кредиту за всіма наданим траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 16.10.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
При цьому, кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 16.10.2028 (п.7.3 Договору).
За період від дати видачі кредиту до 16.10.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 222.650 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0.610 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (дисконтна процентна ставка) (п.8.3.1 Договору).
Відповідно до п.8.3.2 Договору у разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 16.10.2023 проценти нараховуються за ставкою 443.280 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1.210 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процентна ставка).
Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087.700 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2.980 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.4 договору).
Таким чином, помилковими є твердження апелянта про те, що кінцевою датою повернення кредиту є 16.10.2023, оскільки умовами договору чітко передбачено кінцеву дату повернення (виплати) кредиту, а саме — 16.10.2028.
З огляду на встановлені судом обставини справи, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32) Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» № 2) [ВП], § 41 (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді