ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.05.2026	Справа № 910/166/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/166/26
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел»
до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"
про стягнення 1357511,44 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вествел» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (далі - відповідач) про стягнення 1357511,44 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №12 від 04.12.2024, не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 1241917,62 грн, пеню у розмірі 84252,58 грн, інфляційні втрати у розмірі 14422,99 грн та 3% річних у розмірі 16918,25 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/166/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2026 у справі №910/166/26 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про стягнення 1357511,44 грн задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» основний борг у розмірі 1241917,62 грн, пеню у розмірі 84125,55 грн, 3% річних у розмірі 16904,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 14422,99 грн та судовий збір у розмірі 16288,45 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
28.04.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/166/26, з огляду на те, що судом в рішенні не було вирішено питання про розподіл витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/166/26.
12.05.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якому відповідач наголосив на тому, що долучені позивачем докази понесених витрат мають сумнівний характер та ознаки фальсифікації так як в місцях накладення печаток колір шрифту відрізняється і підпис видно дуже нерозбірливо. Також до матеріалів справи долучено два ордери на надання правничої допомоги, один з яких виданий фактично після завершення надання послуг по договору, що у розумінні приписів статей 76, 78 ГПК України не може вважатися належним доказом. Разом з тим, відповідач наголосив на незначній складності даної справи та невеликому обсягу документів, які підлягали опрацюванню адвокатом в ході надання правничої допомоги, а тому останнім не було затрачено значного часу для належного надання правничої допомоги.
13.05.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у яких позивач вказав, що клопотання ґрунтується виключно на припущеннях відповідача щодо долучених позивачем доказів на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу, посилання ж на долучення двох ордерів на надання правничої допомоги не спростовують факту надання адвокатом позивачу правової допомоги у даній справі.
Зі змісту приписів статті 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2026 у справі №910/166/26 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду в даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
Згідно ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 20000,00 грн на професійну правничу допомогу.
За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання правничої (правової) допомоги №08/08/2025 від 08.08.2025 (далі - договір), укладеного між Адвокатським бюро «Вікторії Деняк» (далі - бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вествел» (далі - клієнт); замовлення №3 від 26.12.2025 до договору про надання правничої (правової) допомоги №08/08/2025 від 08.08.2025; платіжної інструкції №622 від 27.04.2026; ордеру на надання правничої допомоги, серії АІ №2092496 від 30.12.2025, серії АІ №2187155 від 25.04.2026; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КС №10546/10 від 20.05.2022.
Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, бюро зобов?язується надати клієнту визначену цим договором правничу (правову) допомогу та юридичні послуги, що полягають в: наданні усних та письмових консультацій і роз??яснень з правових питань; висловленні юридичної думки (точки зору); представництві інтересів клієнта на переговорах, перед третіми особами (фізичними та юридичними особами, особами приватного та публічного права), в державних органах, в органах місцевого самоврядування; представництві інтересів клієнта в загальних, господарських, адміністративних судах усіх рівнів (у т.ч. Верховному Суді), постійно діючих третейських судах та третейських судах створених для вирішення конкретного спору, з усіх питань, з усіма правами клієнта як учасника відповідних процесів будь-яких проваджень без виключення; захисті Клієнта у кримінальних провадженнях у досудовому розслідуванні та судовому розгляді; представництві клієнта у виконавчих провадженнях; представництві клієнта перед третіми особами; підготовці та аналізі юридично значимих документів та організації вчинення правочинів, тощо; інші види послуг, погоджені сторонами у відповідному замовленні до договору.
Згідно пункту 1.2 договору безпосередній перелік послуг, що надаються у той чи інший період, їх об?єм та особливості оплати, визначаються сторонами в замовленнях до цього договору, які є його невід?ємними частинами. Строки надання окремих послуг погоджуються сторонами шляхом обміну листами, за потреби.
За умовами пункту 1.4 договору безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені бюро за договором здійснює адвокат Деняк Вікторія Іванівна (посвідчення №10546 від 20.05.2022) (далі - адвокат).
Пунктом 2.1 договору визначено, що правова (правнича) допомога надається у відповідності до завдань і запитів клієнта, що погоджуються сторонами шляхом підписання замовлення на надання правової (правничої) допомоги (далі за текстом - замовлення).
Бюро бере на себе зобов?язання надавати правничу (правову) допомогу згідно з умовами цього договору, замовленнями та додатковими угодами до нього (пункт 3.1 договору).
Згідно пункту 3.3 договору з метою виконання умов договору, здійснення представництва клієнта, захисту його прав та інтересів бюро надаються наступні права та повноваження: представляти інтереси клієнта у будь-яких товариствах, установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними особами, та вживати інші необхідні для виконання цього договору дії, визначені статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; представляти інтереси клієнта у будь-яких судових інстанціях України згідно з Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, з використанням усіх процесуальних прав, визначених зазначеними кодексами; представляти інтереси клієнта в будь-яких органах досудового розслідування та судах згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі, але не виключно, з питань пред?явлення та розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, для чого бюро надаються права подавати та отримувати від імені клієнта всі необхідні процесуальні документи, подання яких є необхідним в межах відповідного кримінального провадження, засвідчувати своїм підписом вірність копій документів, а також користуватися всіма правами відповідного учасника кримінального провадження, визначеними Кримінальним процесуальним кодексом.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 договору гонорар за надання правничої (правової) допомоги визначається в залежності від обсягу та виду наданих послуг, та визначається у замовленнях до договору та підтверджується актами наданих послуг. Загальний розмір гонорару за договором складається з визначених у погоджених згідно з умовами договору замовленнях до договору та підтверджується актами наданих послуг правничої (правової) допомоги.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом року (пункт 7.1 договору).
26.12.2025 року на виконання умов договору між бюро та клієнтом було підписано замовлення №3 до договору про надання правничої (правової) допомоги №08/08/2025 від 08.08.2025 (далі - замовлення), за умовами пункту 1 якого визначено зміст послуги, що замовляється: підготовка позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 3; ідентифікаційний код 00333581), про стягнення боргу та подання позову до господарського суду м. Києва, зокрема, але й не виключно: аналіз наявних документів, розроблення юридичної стратегії і тактики надання правничої допомоги, збирання доказів для звернення до суду із позовом та подання відповідних заяв, розрахунків, відповідей до суду, представництво інтересів Клієнта у перемовинах із боржником та у суді.
Пунктом 2 замовлення сторони погодили вартість послуги та порядок розрахунків: сторони дійшли згоди визначити розмір винагороди бюро (гонорар) за надання послуг, передбачених п. 1 Замовлення у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч гривень 00 коп.). Вартість однієї години адвоката становить 2500,00 (дві тисячі п?ятсот гривень 00 коп.). Сума винагороди не включає витрати щодо оплати судових зборів, інших обов?язкових платежів, які підлягають до оплати клієнтом в окремому порядку. Оплата послуг, визначених у замовленні, здійснюється клієнтом у безготівковій формі, шляхом перерахування клієнтом коштів на банківський рахунок бюро у розмірі, визначеному у п. 2.1. замовлення. Оплата може здійснюватися частково, шляхом перерахування авансових платежів у відповідності до запиті бюро чи у повному обсязі, протягом п?яти робочих днів з дати підписання акту наданих послуг.
У подальшому, виконуючи власні зобов?язання за договором про надання правничої (правової) допомоги №08/08/2025 від 08.08.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вествел» сплатило на користь Адвокатського бюро «Вікторії Деняк» грошові кошти у розмірі 20000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №622 від 27.04.2026.
Судом встановлено, що Деняк Вікторія Іванівна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі №904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.
У той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із невиконанням зобов`язань по договору і регулюються нормами Цивільного кодексу України, які підлягають дослідженню адвокатом і спірні правовідносини не передбачають та предмет доказування у справі №910/166/26 не охоплює значної кількості обставин та фактів, які підлягають дослідженню.
При цьому, суд зауважує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає оцінці з урахуванням принципів співмірності судових витрат, закріплених у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та принципу розумності і суд повинен дотримуватися збалансованості між правом позивача на відшкодування витрат та забезпеченням справедливості для відповідача. Надмірно завищені витрати на правничу допомогу, які не знаходять свого обґрунтування у складності справи, обсязі наданих послуг або часі, витраченому адвокатом, не можуть покладатися на відповідача у повному обсязі, оскільки це призводитиме до необґрунтованого тягаря для сторони.
З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що юридична кваліфікація правовідносин у даній справі не є складною, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, не відповідає критерію розумності, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату і їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.
Відтак, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціни позову, рівня складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягу робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що долучені позивачем докази понесених витрат мають сумнівний характер та ознаки фальсифікації, адже в місцях накладення печаток колір шрифту відрізняється і підпис видно дуже нерозбірливо, оскільки такі твердження не підтвердженні жодними належними доказами та ґрунтується на суб`єктивному візуальному сприйнятті кольорової копії долучених документів. 
Також, судом не приймається до уваги посилання відповідача на долучення двох ордерів на надання правничої допомоги, один з яких виданий фактично після завершення надання послуг по договору, що у розумінні приписів статей 76, 78 ГПК України не може вважатися належним доказом, адже наведене не спростовує факт надання адвокатом позивачу правової допомоги в межах даного спору.
Керуючись статтями 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/166/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (03039, м. Київ, проспект Науки, буд. 3; ідентифікаційний код 00333581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» (08133, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Балукова, буд. 23; ідентифікаційний код 40926853) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.
4. В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вествел» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/166/26 відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 27.05.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко