ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4895/25  Номер провадження 22-ц/814/2163/26	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника АТ «Українська залізниця», на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 січня 2026 року (час ухвалення судового рішення з 13:08:58 (14 січня 2026 року) до – час не зазначений; дата виготовлення повного текста судового не зазначений) у справі за позовом  ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги, невиплачених при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь невиплачені при звільненні: одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 100 421,05 грн; додаткову матеріальну допомогу у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків в сумі 80 336,84 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 53 907,81 грн.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач працював на посаді оглядача-ремонтника вагонів Полтавської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця», і звільнився 31.07.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (на підставі статті 38 КЗпП України).
При звільненні роботодавець не провів остаточний розрахунок, зокрема йому не були виплачені належні та гарантовані до виплати кошти відповідно до норм діючого у Полтавській вагонній дільниці колективного договору, а саме одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків і додаткова матеріальна допомога в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків.
У зв`язку з тим, що відповідач не провів з ОСОБА_2 остаточний розрахунок саме в день його звільнення, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду з позовом пройшло 87 календарних днів (з 31 липня 2025 року по 26 жовтня 2025 року включно), з відповідача слід стягнути відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 січня 2026 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 100 421,05 грн, додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в сумі 80 336,84 грн і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53 907,18 грн.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору у розмірі 2 347 грн.

Кудлай О.Б., представник АТ «Українська залізниця», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стосовно рішення суду у частині вимог про стягнення одноразової допомоги і додаткової допомоги викладені фактичні обставини, а також норми права, які регулюють спірні правовідносини, та з посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2025 року у справі №132/926/16-ц, стверджується, що призупинення виплат, які є предметом спору, відповідає положенням ст.11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який не визнаний неконституційним і є чинним.
Звертається увага, що рішення засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року не позбавляє працівників права на отримання виплат у період дії воєнного стану, а лише відтерміновує такі виплати з огляду на фінансовий стан товариства.
Зазначається, що АТ «Укрзалізниця» відповідно до ЗУ «Про функціонування єдиної транспортної системи України в особливий період», постанов КМУ №83 від 04.03.2015, №193 від 03.03.2022 є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, фінансується за рахунок державних резервів, тому витрачання державних коштів на інші цілі, ніж забезпечення належного функціонування АТ «Укрзалізниця» як головного об?єкта національної економіки у сфері залізничної логістики в умовах воєнного стану може негативно вплинути на збалансованість державного бюджету.
Стосовно рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наголошується, що суд мав би врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, і зменшити завлений розмір компенсації або ж відмовити у задоволенні такої вимоги з огляду на форс-мажорні обставини.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді оглядача-ремонтника вагонів Виробничого підрозділу «Полтавська вагонна дільниця» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» з 03.07.1986 року і наказом від 31.07.2025 № 162/ос звільнений 31.07.2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 18, 75-82).
У наказі про звільнення зазначено, що підприємство повинно компенсувати ОСОБА_2 за невикористані 43 дні відпустки, виплатити: передбачені колективним договором 1, розділ ІІІ, оплата та стимулювання праці п. 3.17 (абз. 1) у розмірі 5-ти середньомісячних заробітків; передбачені колективним договором 2, розділ ІІІ, оплата та стимулювання праці п. 3.17 (абз. 3) у розмірі 3-х середньомісячних заробітків. 
Згідно Повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 31.07.2025 року, ОСОБА_2 належить до виплати 27 182,91 грн (а.с.14). Вказана сума була перерахована на картковий рахунок позивача (платіжне доручення № 480502 від 31.07.2025 року (а.с. 57 звор. бік), платіжна відомість № 364 від 31.07.2025 року (а.с. 58)).
Пунктом 3.17 Колективного договору Полтавської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» передбачено, що адміністрація Полтавської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» зобов`язується при звільненні працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; від 10 до 15 років - 3 середньомісячні заробітки; більше 15років - 5 середньомісячних заробітків.
Другим абзацом пункту 3.17 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов`язується у разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі для чоловіків: з 20 до 25 років- 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років - 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 років - 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 років - 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років - 5 середньомісячних заробітків.
Згідно витягу з протоколу засідання правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. на період дії правового режиму воєнного стану в Україні зупинені додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті (а.с. 51).
З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі № 211/7338/23 визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року залишено без змін.
Згідно довідки Полтавської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» про середню заробітну плату (дохід), середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становила на день звільнення 619,63 грн. (а.с. 55).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні працівника вирішується питання не лише про виплату заробітної плати, а про виплату всіх сум, на які працівник має право, що належать йому від роботодавця. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.
Отже, одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію, повинна бути сплачена у день звільнення, незалежно від того чи входять такі виплати до фонду оплати праці.
Враховуючи наявність судових рішень, якими визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, є необгрунтованими доводи відповідача про законність призупинення виплат позивачу.
Наказ про звільнення позивача містить вказівку про виплату ОСОБА_2 вищевказаних видів одноразової матеріальної допомоги, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. При цьому, з огляду на положення статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Рішенням засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 року № Ц-82/63 Ком.т. встановлено поновити виплати матеріальної допомоги та відповідно до графіка виплат працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024року. Пунктом другим рішенння ухвалено нарахувати та виплачувати матеріальні допомоги у хронологічній послідовності до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024року, згідно з графіком погашень (а.с. 85).
Оскільки ОСОБА_2 працював на залізниці більше 35 років, то роботодавець мав йому виплатити при звільненні основну матеріальну допомогу у розмірі 5 середньомісячних заробітків, що становить 100 421,05 грн, та додаткову матеріальну допомогу у розмірі 4 середньомісячних заробітків, що становить 80 336,84 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач не провів з ОСОБА_2 остаточний розрахунок саме в день його звільнення, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду з цим позовом пройшло 87 календарних днів (з 31 липня 2025 року по 26 жовтня 2025 року включно), слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення з позовом до суду становить 53 907,81 грн (з розрахунку 619,63 грн (середньоденний заробіток) х 87 календарних днів затримки).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням наведених вимог закону.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на власне рішення від 14 березня 2022 року № Ц-54/31, яким призупинені додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема щодо виплат матеріальної допомоги, які на його переконання ухвалені відповідно до приписів Прикінцевих положень КЗпП України, ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Суд першої інстанції, перевіряючи наведені доводи відповідача обгрунтовано, взяв до уваги рішення суду, яке набрало законної сили, у справі №211/7338/23. 
Верховний Суд, залишаючи без змін рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 лютого 2024 року у справі 211/7338/23, виклав такі висновки.
«Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
…
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
…
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
…
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що товариство призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши ОСОБА_1 та профспілковий органу, членом якого він є, про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Крім того, товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року.
Верховний Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, викладеними за повного та всебічного розгляду справи.
…. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, вказуючи, що спір між сторонами виник з приводу порушення прав та інтересів ОСОБА_1 через недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі, передбаченому пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного з відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо», який є чинним, та пункту 3.2.18 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 ріки, який є чинним на цей час, виходив, фактично, лише з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Проте, судом апеляційної інстанції не враховано, що вказаний Закон Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як оспорюване рішення АТ «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи.»
У межах розгляду цієї справи суду не надано доказів про те, що за станом на час звільнення позивача – 31 липня 2025 року, уповноважений орган відповідача після 24 березня 2022 року ухвалив рішення про призупинення положень Галузевої угоди, Колективних договорів структурних підрозділів, зокрема щодо виплат матеріальної допомоги при звільненні, отже за станом на час звільнення позивач мав право на виплату матеріальних допомог, передбачених Галузевої угодою і Колективним договором.
Наведений висновок підтверджується і змістом наказу про звільнення позивача (а.с.54), у якому зазначено про виплату позивачу матеріальної допомоги з посиланням на відповідні рішення уповноважених органів від 24 жовтня 2022 року, від 22 грудня 2023, 14 жовтня 2024 року.
З приводу доводів апеляційної скарги про незаконність рішення суду про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України слід зазначити таке.
У постановах Верховного Суду, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, викладені висновки про право суду зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на дотримання принципів розумності, добросовісності і пропорційності.
Але у межах розгляду цієї справи вирішене питання стягнення середнього заробітку за період з 31 липня 2025 року по 26 жовтня 2025 року включно, тобто за три місяці, тому відсутні підстави вважати, що порушені вимоги ч.1 ст.117 КЗпП України.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, характер спірних правовідносин і зроблені по справі правові висновки, апеляційний суд приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей у відповідності усталеної практики Європейського суду з прав людини у питанні тлумачення пункту першого статті 6 Конвенції (доступ до правосуддя) – міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В апеляційній скарзі не наведено нових фактів та відповідних доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника АТ «Українська залізниця», залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді А.І.Дорош 

В.М.Триголов