УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1917/26 Головуючий у 1-й інст. Мороко С. В. 
Номер провадження №33/4805/1052/26
Категорія ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП Доповідач Костюкович С. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Костюкович С.І., з участю секретаря судового засідання Колодяжного О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Олянюка В.Л. (дистанційно – в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника - адвоката Олянюка В.Л., на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП,
встановив:
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2026 року об`єднано в одне провадження справи № 274/1917/26, № 274/2324/26 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП та об`єднаній справі присвоєно номер №274/6456/24, провадження № 3/0274/2116/24.
Також цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Згідно з постанови місцевого суду,  ОСОБА_1 10.03.2026 о 14 год 16 хв в м. Бердичеві по вул. Одеській, 36, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу патрульного автомобіля, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.
Окрім того, 10.03.2026 о 14 год 17 хв в м. Бердичеві по вул. Одеській, 36, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вулиць Одеська-Є.Старікова, здійснюючи маневр розвороту не надав переваги в русі службовому автомобілю PEUGEOT 301, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, примусив водія різко змінити швидкість, напрямок руху, різко гальмувати, чим порушив п.2.3(б), 11.3 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник - адвокат Олянюк В.Л., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, не обґрунтованою у зв`язку з неповнотою проведеного судового розгляду, а також що при винесені постанови суд порушив право на справедливий судовий захист, принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм права.
Посилається на те, що судом першої інстанції не здійснено всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Звертає увагу, що суд повернув протокол серії ЕПР1 № 611450 від 10.03.2026 до Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області для належного оформлення. Проте, після доопрацювання до протоколу були внесені не просто формальні виправлення, а суттєві зміни — дописано пункти Правил дорожнього руху, які інкримінуються особі, змінено характеристику перехрестя. Фактично було складено новий протокол, але при цьому він зберіг попередні серію та номер (ЕПР1 № 611450) і дату складання (10.03.2026).
Крім того доводить, що доопрацьований протокол не був наданий ОСОБА_1 , на ознайомлення та підпис, а тому у доопрацьованому протоколі підписи ОСОБА_1 не належать. Вказані обставини є прямим порушенням заборони, встановленої п.7 розділу II Інструкції МВС № 1376, та вимог ст.256 КУпАП, а тому такий протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам закону щодо порядку його складання.
Разом з тим, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2026 року.
В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що оскаржувана постанова винесена 07.05.2026 року та останнім днем подачі апеляційної скарги є 16.05.2026 року, що припадає на вихідний день – суботу, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.
Перевіривши доводи захисника – адвоката Олянюка В.Л. щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, а також матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області не пропущений, апеляційна скарга подана вчасно у встановлений строк.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, однак під час апеляційного розгляду визнав вчинення ним порушень Правил дорожнього руху, за які його притягнуто до відповідальності постановою суду першої інстанції, проте при цьому вважав застосоване адміністративне стягнення за їх порушення, з огляду на повідомлені ним обставини його вчинення, занадто суворим; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та вважав застосоване адміністративне стягнення незаконним, в той час як для накладення іншого адміністративного стягнення закінчились передбачені законом строки, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до змісту ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП, ґрунтується на матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказах, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, з матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом підтверджують винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні вказаних правопорушеннях.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП підтверджується сукупністю досліджених та оцінених судом першої інстанції доказів, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 10.03.2026 серії ЕПР1 № 611436, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 10.03.2026 о 14 год 16 хв в м. Бердичеві по вул. Одеській, 36, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу патрульного автомобіля, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП (а.с.2);
- протоколом про адміністративне правопорушення від 10.03.2026 серії ЕПР1 № 611450, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 10.03.2026 о 14 год 17 хв в м. Бердичеві по вул. Одеській, 36, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вулиць Одеська-Є.Старікова, здійснюючи маневр розвороту не надав переваги в русі службовому автомобілю PEUGEOT 301, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, примусив водія різко змінити швидкість, напрямок руху, різко гальмувати, чим порушив п.2.3(б), 11.3 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.122 КУпАП (а.с.9);
- постановами про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6805604, ЕНА №6805604 від 10.03.2026, якими на ОСОБА_1 накладено штраф за чинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП. Вказані постанови є чинними (а.с.4,11);
- наявними у матеріалах справи і дослідженими судом відеозаписами, які за змістом пункту 10 протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 611436 та ЕПР1 № 611450 від 10.03.2026 здійснювалися працівниками поліції за допомогою портативного відеореєстратора 8575557,857493.
Так, із переглянутого судом відеозапису, наявного у матеріалах справи на DVD-диску (а.с.61) встановлено, що працівниками поліції зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 о 14:15, за кермом якого був ОСОБА_1 . В подальшому, працівник поліції підійшов до зазначеного автомобіля та почав спілкуватися із водієм. Далі з відео слідує, що водій, всупереч перешкоджанню працівника поліції, який намагався зупинити автомобіль продовжив рух транспортним засобом. Працівники поліції службовим автомобілем, увімкнувши спеціальні сигнали почали переслідування транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . При цьому на відео зафіксовано як ОСОБА_1 , здійснюючи маневр розвороту, не надав перевагу в русі службовому автомобілю. Поліцейські намагались зупинити автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , переслідуючи його, зокрема, вулицями міста, однак наздогнали вказане авто лише тоді, як воно стояло в полі. 
Ці обставини зафіксовані, зокрема, на відеофайлах – «video5296285302690714486.mp4», «img_6794.mp4», «img_6793.mp4», в чому суд об`єктивно переконався переглянувши ці відеозаписи, наявні на DVD-дисках у матеріалах справи. 
Наведені у постанові місцевого суду докази, які покладені судом в основу свого рішення, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП, а тому апеляційні доводи про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.
Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом по справі, оскільки після повернення первинного протоколу із доопрацювання до нього були внесені суттєві зміни, а саме дописано пункти Правил дорожнього руху, які інкримінуються особі, змінено характеристику перехрестя, апеляційний суд визнає безпідставними.
Апеляційний суд зазначає, що невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
На переконання апеляційного суду, апелянтом не доведено, яким чином доопрацьований на виконання судового рішення протокол і його зміст, призвів до порушення прав людини і основоположних свобод  ОСОБА_1 , або ж ставив би під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність, чи унеможливив захист від інкримінованих правопорушень.
Натомість, встановлений судом факт керування ОСОБА_1 10.03.2026 о 14 год. 16 хв за наведених у постанові місцевого суду обставин, транспортним засобом MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Бердичеві по вул.Одеській, 36 в ході апеляційного розгляду не спростовано.
Переглянутий апеляційним судом відеозапис, який наявний у матеріалах справи, поза розумним сумнівом об`єктивно підтверджує події та обставини зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , натомість висновок у справі суд робить на підставі оцінки доказів в сукупності, а не лише дослідження змісту одних протоколів.
Доказів, які б підтверджували фальсифікацію підписів ОСОБА_1 в протоколах про адміністративне правопорушення, як на тому акцентує увагу апелянт, ні місцевому суду, а ні апеляційному не надано, в той час як зміст цих протоколів узгоджується із зафіксованими на відеозаписах подіях з участю ОСОБА_1 . 
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1-ї інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП, а покладені місцевим судом в основу свого рішення докази були для такого висновку достатніми.
Що стосується доводів захисника та ОСОБА_1 , висловлених під час апеляційного розгляду, що невідповідності застосованого адміністративного стягнення через його суворість, то апеляційний суд не погоджується з таким твердженням, та вважає, що адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.33-36 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням конкретних обставин цієї справи та даних про особу правопорушника.
Суд першої інстанції обираючи вид стягнення врахував, що обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , не встановлено, натомість обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_1 , є продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її, оскільки водій після першого зупинення на вимогу працівників поліції самовільно продовжив рух та лише шляхом тривалого переслідування був зупинений, що об`єктивно підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом.
Згідно оскарженої постанови, при накладенні стягнення, суддя врахував суспільну небезпеку скоєного, особу винного, ступінь вини, майновий стан, відсутність обставин, а також те, що ОСОБА_1 тривалий час своїми діями наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, та обгрунтовано вважав, що доцільним буде накласти на ОСОБА_1 стягнення, із врахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у виді саме позбавлення права керування транспортними засобами, однак з мінімальним терміном згідно санкції (шість місяців).
З таким висновком місцевого суду щодо доцільності обрання саме цього виду адміністративного стягнення погоджується і апеляційний суд. При цьому, додатково подані стороною захисту апеляційному суду копії службової характеристики, довідки про виконання обов`язків та довідки про перебування на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.03.2026 по даний час не спростовують правильності зроблених судом першої інстанції висновків щодо доцільності застосованого виду стягнення.
Зокрема, суд зазначає, що правопорушення були вчинені ОСОБА_1 10.03.2026 р., в той час як за змістом наданої копії довідки від 10.05.2026 року № 173 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі із 12.03.2026, тобто після вчинення ним правопорушень. Із наданих апеляційному суду пояснень не вбачається, яким чином ці додатково подані матеріали доводили б необхідність застосування до ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення. 
Крім того суд зазначає, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, і те, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.
Вказаний принцип зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види стягнення з огляду на обставини конкретної справи, особу винного, та низку інших фактів і обставин.
З огляду на обставини цієї конкретної справи, які встановлені судом першої інстанції і наведені у його постанові, апеляційний суд вважає, що обраний судом для ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення з мінімальним строком згідно санкції, не є явно несправедливим стягненням, не вказує на істотну диспропорцію чи неадекватність відносно вчинених ОСОБА_2 правопорушень за встановлених судом обставин. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення. 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Олянюка В.Л., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.122 КУпАП– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Костюкович