СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/3822/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Демідова П.В. , суддя Тарасова І.В.
за участю секретаря судового засідання Довгань А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" (вх. № 680 Х/2)
на рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 (повне рішення складено 26.03.2026, суддя Жигалкін І.П.) 
та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 (повне рішення складено 26.03.2026, суддя Жигалкін І.П.) у справі №922/3822/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича, с. Біла Тернопільської області,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ", м. Харків,
про стягнення 1 423 186,43 грн,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року Фізична особа-підприємець Космина Андрій Володимирович 28.10.2025 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" про стягнення інфляційних збитків за період з 23.11.2023 по 11.06.2025, завданих забезпеченням позову, у розмірі 1 423 186,43 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.12.2025). Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору.
Позовна заява мотивована тим, що вжиття, за ініціативою відповідача, заходів забезпечення позову в іншій справі, завдало позивачу збитків у вигляді знецінення грошових коштів, інфляційних збитків. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 у справі №922/3822/25 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" на користь Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича інфляційні збитки за період з 23.11.2023 по 11.06.2025, завданих забезпеченням позову, в розмірі 1 423 186,43 грн, а також суму судового збору у розмірі 17078,23 грн.
Зокрема, враховуючи вимоги позивача (ФОП Космина А.В.) та положення статті 146 ГПК України, суд виснував, що відповідач, чиї права або охоронювані законом інтереси були порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування завданих збитків за рахунок особи, за заявою якої такі заходи вживалися. 
Суд дійшов висновку, що встановлена судовим рішенням передчасність позову за своєю правовою природою та процесуальними наслідками прирівнюється до відмови у задоволенні позову. Оскільки на момент вжиття заходів забезпечення права позивача (у справі №921/770/23) не були порушені, застосування обмежень щодо майна відповідача було безпідставним, що є прямою підставою для відшкодування збитків згідно зі ст. 146 ГПК України.
Також додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі №922/3822/25 частково задоволено заяву (вх. №5727 від 10.03.2026) представника Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича адвоката Ярмусь В.Д. про ухвалення додаткового рішення. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" на користь Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 9 000,00 грн.
Зокрема, посилаючись на встановлені у справі обставини та докази, надані сторонами, враховувавши принципи розумності та пропорційності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, доведеність підстав для стягнення витрат на проведення експертного дослідження, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" не погодилося з рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 та додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі № 922/3822/25, звернулося 13.04.2026 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 у справі №922/3822/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" про стягнення 1 423 186,43 грн у повному обсязі; 
- скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі № 922/3822/25.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлення відповідачем передчасного позову у справі №921/770/23 за своєю правовою природою прирівнюється до відмови в його задоволенні. Внаслідок цього суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову не мало підстав, оскільки права відповідача на час звернення до суду з позовом у справі № 921/770/23 не були порушені. З огляду на це, суд розцінив застосування обмежень щодо майна позивача як безпідставне та є підставою для відшкодування збитків згідно зі ст. 146 ГПК України.
Посилаючись на правові висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20 та від 19.02.2020 у справі № 200/10900/18-ц, апелянт вважає, що задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не було з`ясовано наявність чи відсутність протиправності дій відповідача, які передували настанню збитків.
Вважає, що звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості з позивача через невиконання ним своїх грошових зобов`язань, ТОВ "ЕКО-ПЕТ" реалізувало право на судовий захист, встановлене положеннями ст. 8, 129 Конституції України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 15, 16 ЦК України. Вважаючи свої права порушеними, Товариство використало такий спосіб захисту, який вважало належним в контексті обставин справи. Скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову із зазначенням про відсутність порушеного права у зв`язку з передчасністю позову, не свідчить про недобросовісність дій ТОВ "ЕКО-ПЕТ". 
Вважає, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). 
Окрім того, зазначає апелянт, ТОВ "ЕКО-ПЕТ" подав заяву про забезпечення позову ще до залучення у справі № 921/770/23 ТОВ "АВС ЛАЙН" і подання позивачем відзиву на позовну заяву із копією договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022 та сплати грошових коштів позивачем ТОВ "АВС ЛАЙН", що також не може свідчити про те, що реалізація ТОВ "ЕКО-ПЕТ" свого суб`єктивного процесуального права була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент накладення арешту постановою Тернопільського ВДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.11.2023 по виконавчому провадженню №73422435, на банківському рахунку позивача перебували грошові кошти у розмірі 7 582 976,16 грн. 
Апелянт вважає, що твердження позивача про те, що у зв`язку із накладенням арешту на грошові кошти, останній був вимушений укласти договір позики № 1 з ТОВ "ПОЛИ-ТРЕЙД" для виконання зобов`язань за договором поставки №П-7 від 02.08.2021 не підтверджується матеріалами справи. Договір позики № 1 від 02.11.2023 був укладений ще до звернення відповідача до суду та вжиття заходів забезпечення у справі № 921/770/23. Більш того, перерахування позивачем грошових коштів ТОВ "АВС ЛАЙН" мало місце вже після звернення відповідача до суду із позовом по справі №921/770/23. 
У зв`язку з цим, апелянт вважає, що відсутні факти зловживання процесуальними правами відповідача у розумінні статті 43 ГПК України у межах справи № 921/770/23.
Проте, всупереч вимогам ч. 1 ст. 146 ГПК України під час розгляду справи у суді першої інстанції, не було у встановленому законом порядку доведено протиправності поведінки відповідача й причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача у вигляді звернення до суду із заявою про забезпечення позову та завданою шкодою. Саме лише подання особою заяви про забезпечення позову без наявності у таких діях усіх елементів складу правопорушення не свідчить про безумовне настання негативних наслідків у вигляді заподіяння збитків іншій особі.
За відсутності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, висновки суду першої інстанції апелянт вважає передчасними.
Вважає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 18.05.2021 у справі №904/7403/19), стаття 625 ЦК України регулює правовідносини щодо відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Проте, вважає апелянт, вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту коштів (у справі №921/770/23) за своєю правовою природою є процесуальною дією, а не виникненням грошового зобов`язання між позивачем та відповідачем. ТОВ "ЕКО-ПЕТ" у період дії арешту не було боржником позивача і не мало перед ним жодних нездійснених платежів, які можна було б прострочити. Відповідно, нарахування інфляційних втрат на суму арештованих коштів є необґрунтованим. За таких підстав суд першої інстанції помилково прийняв розрахунок інфляції та зміни курсу валют (оформлений як звіт експерта) за доведення реальних збитків. Знецінення коштів внаслідок загальнодержавних економічних процесів не є тотожним збиткам (упущеної вигоди) у розумінні ст. 22 ЦК України. Позивач не надав жодного належного доказу наявності реальних намірів та можливостей отримати конкретний дохід від арештованих коштів, який був втрачений виключно через дії відповідача.
Також апелянт вважає, що задовольняючи частково заяву ФОП Космина А.В. про ухвалення додаткового рішення від 26.03.2026 судом першої інстанції не було враховано відсутність в матеріалах справи рахунку, на підставі якого здійснюється оплата відповідно до умов договору та додаткової угоди; змістом наданого позивачем акту приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) від 06.03.2026 неможливо встановити сутність наданих послуг, розрахунок витрат часу на надання кожної окремої послуги, тому вказаний документ не може вважатись належним первинним документом, який відображає господарську операцію між позивачем та адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 08.10.2025.
Апелянт також вважає, що позивачем не було надано належних доказів розміру реальних витрат на правничу допомогу. Наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17). 
Також апелянт вважає необґрунтованим стягнення відповідача витрат на проведення експертизи у розмірі 9 000,00 грн.
Вважає, що оскільки розрахунок інфляційних втрат є виключно математичною (арифметичною) дією із застосуванням загальнодоступних офіційних показників, залучення експерта для цього не вимагало спеціальних знань. Отже, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 9 000,00 грн не є об`єктивно-необхідними, обґрунтованими та фактично неминучими для розгляду даної справи. Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача є передчасними.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 у зв`язку з перебуванням судді Білоусової Я.О. у відпустці апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Демідова П.В., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі № 922/3822/25. Розгляд справи призначено на 17.06.2026. Встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3822/25. 
11.05.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ФОП Космина А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить в її задоволенні відмовити, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі №922/3822/25 залишити без змін.
Вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди апелянта із правовими наслідками власної процесуальної поведінки.
Також повідомляє, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 по справі №921/770/23 заяву ТОВ “Еко-Пет” б/н від 21.11.2023 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт в межах ціни позову 7582976,16 грн до вирішення справи по суті, в тому числі, на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать Фізичній особі - підприємцю Космині Андрію Володимировичу ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У період дії вказаних заходів забезпечення позову грошові кошти ФОП Космина А.В. знаходились в банку АТ «СЕНС БАНК» та були заблоковані, встановлена заборона на їх використання до прийняття рішення у справі №921/770/23, що підтверджується довідкою Подільського регіону АТ «СЕНС БАНК» №47921-46/2025 від 22.10.2025. 
Відповідач, обмеживши в користуванні грошовими коштами та майном позивача, був усвідомлений, що вартість нерухомого майна, на яке було накладено арешт достатнього для виконання зобов`язань за умови задоволення позову, і необхідності в подвійному арешті коштів та майна відсутня. Однак відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу позивача про скасування ухвали про забезпечення позову та в касаційній скарзі щодо скасування постанови Західного апеляційного Господарського суду від 20.02.2024 по справі №921/770/23 наполягав на залишенні ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 в силі, а тим самим, завдавав якомога більшої шкоди позивачу, обмежувавши позивача в грошових коштах та їх знецінення. 
Внаслідок таких дій відповідача, які полягали в блокуванні (арешті) коштів, позивач був позбавлений можливості користуватись власними коштами та отримувати дохід, що призвело до їх знецінення в купівельній спроможності які були в 2023 та повернуті в 2025 та інфляційні збитки (втрати), оскільки кошти були заблоковані на протязі 18 місяців в період з 23.11.23 по 11.06.2025. 
Заблоковані кошти були також знецінені через збільшення курсу долара США так, як основні заготовки та ремонт які придбаває позивач імпортного походження, а курс долара США до гривні впливає на вартість товару. 
Згідно інформації Національного Банку України станом на 23.11.23 1 (один) долар США становив 36,0675 грн а вже станом на 11.06.25 час повернення коштів 1 (один) долар США становив 41,5566 грн. 
Також зазначає, що позивач був позбавлений можливості передати заблоковані кошти під депозит до будь-якого банку України та отримати проценти за користування коштами, так банківські депозити коливаються в середньому віл 13 до 16 % річних, що були недоотримані позивачем також через неправомірні дії щодо забезпечення позову.
Зазначає, що оскільки кошти в 7 582 976,16 грн були заблоковані на рахунку позивача на підставі ухвали суду за зверненням відповідача, то позивач був позбавлений можливості користуватись вказаними коштами та отримувати дохід від господарської діяльності. Внаслідок інфляційних процесів в Україні відбулось знецінення коштів. 
Відповідно до звіту про проведене дослідження №25/11/2025-02 від 25.11.2025, експертом підтверджено отримання ФОП Космина А.В. збитків за період з 23.11.2023 по 11.06.2025 у розмірі 1 423 186,43 грн 7 582 976,16 грн в зв`язку накладанням арешту на рахунок в АТ «Сенс Банк» на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23 про забезпечення позову і накладений за заявою ТОВ “Еко-Пет”.
Позивач вважає правильним висновок суду першої інстанції, який встановив, що позов ТОВ «ЕКО-ПЕТ» у справі №921/770/23 був фактично передчасним; заходи забезпечення позову були застосовані щодо особи, яка не мала невиконаного зобов`язання перед апелянтом; внаслідок арешту коштів та майна позивач зазнав майнових втрат. 
Доводи апелянта про застосування судом ст. 625 ЦК України позивач вважає безпідставними, оскільки позивачем пред`явлено позов про стягнення збитків на підставі ст. 146 ГПК України, ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Позивачем звернуто увагу на ст. 625 ЦК України, як аналогію права, яка регулює порядок відшкодування мінімальних втрат сторони в зв`язку із знеціненням коштів у зв`язку з їх неповерненням.
Вважає, що звертаючись із позовом та заявою про забезпечення позову та накладання арешту на рахунок позивача на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області, ТОВ "ЕКО-ПЕТ" мало усі можливості оцінити ризики та збитки, які можуть бути спричинені ФОП Космина А.В. 
Оскільки ТОВ "ЕКО-ПЕТ" було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із розглядом якого було вжито заходів забезпечення позову, це свідчить про протиправність його дій, порушення ним інтересів та спричинення збитків ФОП Космині А.В., які підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 146 ГПК України. 
За таких підстав позивач вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ЕКО-ПЕТ» не містить доводів, які б спростовували факт безпідставного обмеження прав Фізичної особи-підприємця Космини Андрія Володимировича, факт заподіяння збитків, наявність причинного зв`язку, правильність висновків суду першої інстанції. 
Також вважає безпідставними доводи апелянта в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження таких витрат позивачем було надано відповідні докази. Твердження апелянта про завищення витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, вважає позивач, оскільки судом першої інстанції зменшено розмір таких витрат з 100 000,00 грн до 30 000,00 грн. 
В судовому засіданні 17.06.2026, що відбувалось в режимі відеоконференції апелянт підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги у повному обсязі і наполягав на її задоволенні. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення просив залишити без змін. 
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 15.11.2023 ТОВ "ЕКО-ПЕТ" (Постачальник, Первісний кредитор або Відповідач) звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Космини Андрія Володимировича (Покупець, Боржник або Позивач) про стягнення 7582976,16 грн боргу за договором поставки в частині оплати за отриманий товар.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/770/23, підготовче засідання призначено на 18.12.2023.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23 заяву ТОВ “ЕКО-ПЕТ” б/н від 21.11.2023 про забезпечення позову задоволено; накладено арешт в межах ціни позову 7582976,16 грн до вирішення справи по суті на:
1) грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать Фізичній особі - підприємцю Космині Андрію Володимировичу ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); 
2) на нерухоме майно, яке належить Фізичній особі - підприємцю Космині Андрію Володимировичу ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на праві власності (тимчасове обмеження права на відчуження/розпорядження майном, без обмеження/позбавлення права користування ним, а саме:
- на земельну ділянку з кадастровим номером 6122489200:01:002:0133, площею 3,2398 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса розташування: Тернопільська область, Збаразький район, с/рада Шилівська, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1573167661224; 
- на земельну ділянку з кадастровим номером 6125280700:01:001:0053, площею 0,2036 га, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для будівництва цеху виготовлення ПЕТ пляшки, адреса розташування: Тернопільська область, Тернопільський район, село Біла, вулиця Бродівська бічна, земельна ділянка 2, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 718880161252;
- на цех з виготовлення ПЕТ пляшок, загальною площею 629,5 кв. м., адреса місцезнаходження: Тернопільська область, Тернопільський район, село Біла, вулиця Бродівська бічна, будинок 2, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 187462361252.
Постановою заступника начальника відділу Декайло-Смакули І.П. Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.11.2023 ВП №73422435 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Космина А.В. у межах суми 7 582 976,16 грн.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.12.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю АВС ЛАЙН (61166, Харківська область, м. Харків, пр. Науки, буд. 38, офіс 716, код ЄДРПОУ 43860387).
Постановою Західного апеляційного суду від 20.02.2024 було частково задоволено апеляційну скаргу ФОП Космини А.В.
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23 частково скасовано, в частині накладення арешту в межах ціни позову 7582976,16 грн до вирішення справи по суті, на нерухоме майно, яке належить ФОП Космині А.В. на праві власності (тимчасове обмеження права на відчуження/розпорядження майном, без обмеження/позбавлення права користування ним, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 6122489200:01:002:0133, площею 3,2398 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса розташування: Тернопільська область, Збаразький район, с/рада Шилівська, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1573167661224; на земельну ділянку з кадастровим номером 6125280700:01:001:0053, площею 0,2036 га, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для будівництва цеху виготовлення ПЕТ пляшки, адреса розташування: Тернопільська область, Тернопільський район, село Біла, вулиця Бродівська бічна, земельна ділянка 2, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 718880161252; на цех з виготовлення ПЕТ пляшок, загальною площею 629,5 кв. м., адреса місцезнаходження: Тернопільська область, Тернопільський район, село Біла, вулиця Бродівська бічна, будинок 2, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 187462361252. В цій частині відмовлено. 
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23, в частині накладення арешту в межах ціни позову 7582976,16 грн на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать Фізичній особі - підприємцю Космині Андрію Володимировичу залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №921/770/23: 
1. Касаційні скарги Фізичної особи-підприємця Космини Андрія Володимировича на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023, постанову від 20.02.2024 та додаткову постанову від 06.03.2024 Західного апеляційного господарського суду у справі № 921/770/23 залишено без задоволення.
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Пет" на постанову від 20.02.2024 та додаткові постанови від 06.03.2024 і від 20.03.2024 Західного апеляційного господарського суду задоволено. 
3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 скасовано, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі № 921/770/23 залишено в силі.
В подальшому, за результатом розгляду позову ТОВ “ЕКО-ПЕТ” про стягнення з ФОП Космини Андрія Володимировича 7582976,16 грн боргу за неналежне виконання умов договору поставки №П-7 від 02.08.2021, в частині оплати за отриманий відповідно до видаткових накладних, товар за період з 08.09.2021 по 15.02.2022 на загальну суму 10002976,16 грн, Господарський суд Тернопільської області ухвалив рішення від 04.11.2024, яким частково задовольнив позовні вимоги ТОВ “ЕКО-ПЕТ” та стягнув з ФОП Космини А.В. на користь позивача 10114543,96 грн боргу та 121374,53 грн судового збору.
Суд дійшов до висновку, що в даному випадку більш переконливими та вірогідними є докази, які вказують на факт неукладення договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022 між сторонами у справі та третьою особою, а також - оформлення акта звірки за період 01.01.2022-04.07.2022 між позивачем та відповідачем (на який міститься посилання у п. 2 такого договору); в задоволенні решти позову відмовив.
Західний апеляційний господарський суд 01.05.2025 у справі №921/770/23 ухвалив постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу ФОП Космини Андрія Володимировича, скасував рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.11.2024 у справі №921/770/23 та відмовив в задоволенні позову.
За висновком суду апеляційної інстанції в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (як-то висновок експертизи про неналежність підпису уповноваженої особи) в обґрунтування висновку суду першої інстанції щодо неукладеності додаткової угоди від 15.12.2021 до договору поставки та договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022, з огляду на що, звернення позивача з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки є безпідставним.
Верховним Судом 07.10.2025 постановлено ухвалу про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЕКО-ПЕТ" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі № 921/770/23.
Постановою заступника начальника відділу Декайло-Смакула І.П. Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.06.2025 ВП №73422435 про зняття арешту коштів на виконання ухвали Західного апеляційного Господарського суду від 15.05.2025 по справі №921/770/23 (з урахуванням ухвали від 02.06.2025 про виправлення описки) знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику Космині А.В., у зв`язку з чим кошти в сумі 7582976,16 грн 11.06.2025 було розблоковано та повернуто. 
Звертаючись до Господарського суду Харківської області ФОП Космина А.В. зазначав, що внаслідок дій з боку відповідача (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”), які полягали в блокуванні (арешті) коштів на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі № 921/770/23, ФОП Космина А.В. був позбавлений можливості користуватись коштами в період з 23.11.23 по 11.06.2025 та отримувати дохід, що призвело до їх знецінення. У зв`язку з цим, просив стягнути на свою користь 1 423 186,43 грн в порядку ст. 146 ГПК України.
Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволено, є предметом апеляційного перегляду. 
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке. 
Предметом судового розгляду у цій справі є позовна заява ФОП Космина А.В. до ТОВ “ЕКО-ПЕТ” про стягнення збитків у розмірі 1423186,43 грн, спричинених вжиттям заходів забезпечення позову в межах іншої справи № 921/770/23.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:
- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини. 
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги приписами ч. 1 ст. 146 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження з інших, ніж зазначені у частині першій статті 142 цього Кодексу підстав, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Однак, як вбачається з аналізу норм матеріального права збитки застосовуються як цивільно-правова відповідальність, у випадку порушення господарського зобов`язання другою стороною.
Водночас, за змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З наведеної правової норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин.
Отже, суд вважає, що правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, пов`язані з відшкодуванням шкоди.
Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. 
У даній справі позивач, звертаючись з позовом до суду зазначав, що внаслідок дій з боку відповідача (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”), які полягали в блокуванні (арешті) коштів на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23, ФОП Космина А.В. був позбавлений можливості користуватись коштами в період з 23.11.2023 по 11.06.2025 та отримувати дохід, що призвело до їх знецінення. 
Зокрема, позивач вважає, що пред`являючи безпідставний позов ТОВ “ЕКО-ПЕТ” за договірними зобов`язаннями до ФОП Космина А.В. у справі №921/770/23, а також заяву про забезпечення позову, зобов`язання трансформувались у завданні останньому збитків в зв`язку з упущеною вигодою – знеціненням грошових коштів, інфляційні збитки.
Позивач зазначає, що заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі № 921/770/23 діяли до 11.06.2025. 
У період дії вказаних заходів забезпечення позову грошові кошти ФОП Космина А.В. знаходились в банку АТ “СЕНС БАНК” та були заблоковані та встановлена заборона на їх використання до прийняття рішення у справі № 921/770/23.
Позивач зазначає, що внаслідок таких дій з боку відповідача (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”), які полягали в блокуванні (арешті) коштів позивач був позбавлений можливості користуватись коштами та отримувати дохід, що призвело до їх знецінення в купівельній спроможності та інфляційні збитки (втрати), з підстав їх блокування на протязі 18 місяців в період з 23.11.2023 по 11.06.2025.
Оскільки кошти були заблоковані, на думку позивача, вони були знецінені через збільшення курсу долара США; курс долара США до гривні впливає на вартість товару; згідно інформації Національного Банку України станом на 23.11.23 1 (один) долар США становив 36,0675 грн, а вже станом на 11.06.23 час повернення коштів 1 (один) долар США становив 41,5566 грн.
Задовольняючи позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Космина А.В. суд першої інстанції у даній справі №922/3822/25 погодився із наявністю правових підстав для задоволення позову. 
Зокрема, місцевий господарський суд виходи з того, що у постанові від 01.05.2025 Західний апеляційний господарський суд задовольняючи апеляційну скаргу ФОП Космина А.В. та скасовуючи рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.11.2024 у справі № 921/770/23, дійшов до висновку про відмову у задоволені позову.
Зокрема, апеляційною інстанцією мотивовано про відсутність доказів на підтвердження обставин неукладення або визнання недійсними додаткової угоди і договору відступлення права вимоги, які з боку Товариства (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”) підписані уповноваженою особою. Зауважив на тому, що ці угоди не визнані у судовому порядку неукладеними або недійсними, тоді як зазначив, що питання правомірності та дійсності правочину має бути предметом дослідження окремого судового провадження. Звернув також увагу на те, що ці угоди підписані директором Товариства, тоді як згідно з чинним законодавством скріплення правочину печаткою наразі не вимагається. Тому виснував про відсутність обов`язку Підприємця (ФОП Космина А.В.) сплачувати Товариству (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”) заявлену суму боргу. Також, апеляційна інстанція зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (як-то висновок експертизи про неналежність підпису уповноваженої особи) в обґрунтування висновку суду першої інстанції щодо неукладеності додаткової угоди від 15.12.2021 до договору поставки та договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022, з огляду на що, звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором поставки суд апеляційної інстанції вважав безпідставним.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що Верховним Судом закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Пет" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі №921/770/23.
Суд першої інстанції зазначив, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі №921/770/23 залишена без змін, що у розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України звільняє від доказування обставин, встановлених у ній. Встановлена судовим рішенням передчасність позову за своєю правовою природою та процесуальними наслідками прирівнюється до відмови у задоволенні позову. Оскільки на момент вжиття заходів забезпечення права позивача (у справі №921/770/23) не були порушені, застосування обмежень щодо майна відповідача було безпідставним, що, вважав суд, є прямою підставою для відшкодування збитків згідно зі ст. 146 ГПК України.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком зважаючи на таке. 
Положеннями статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності.
При цьому у всіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди.
У зв`язку із цим до предмету доказування у цих правовідносинах, а відповідно до предмету оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України), а саме умови і підстави застосування частини першої статті 146 ГПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову.
При цьому у предмет доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала прийняття заходів забезпечення позову.
Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (ч.1 ст. 146 ГПК України).
Разом з тим, у цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, так як протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.
Безпідставна відмова у відшкодуванні таких збитків означає відсутність необхідного попереджувального впливу на осіб, які заявили безпідставну вимогу про забезпечення позову.
А тому, до підстав та умов застосування частини першої статті 146 ГПК України належать:
1) добросовістність/недобросовістність дій особи (Відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову; 2) зловживання/незловживання правом; 3) підстави відмови (Відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до Позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявленні клопотання про забезпечення позову.
Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчиненні такі дії.
При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов було протиправним, лише з метою завдати шкоди позивачу, так як учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України), а до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ГПК України).
Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/1742/20. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини сторін у справі №921/770/23 за позовом ТОВ «ЕКО-ПЕТ» до ФОП Космини Андрія Володимировича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «АВС ЛАЙН» виникли з приводу виконання укладеного 02.08.2021 між ТОВ «ЕКО-ПЕТ» (в особі директора Шульги О.А.) (далі постачальник) та ФОП Косминою А.В. (далі покупець) договору поставки №П-7, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю і передавати у його власність преформу ПЕТ (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, які погодженні сторонами у заявці, визначені у відповідних видаткових накладних, додатках або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. 
В межах справи № 921/770/23 судами досліджувались обставини виконання укладеного 02.08.2021 між позивачем та відповідачем договору поставки №П-17; обставини укладення/неукладення 01.07.2022 між ТОВ «Еко-Пет», ФОП Косминою А.В. та ТОВ «АВС Лайн» тристороннього договору про відступлення прав вимоги у зобов`язанні за договором поставки №П-17 від 02.08.2021; обставини переходу до нового кредитора - ТОВ «АВС Лайн» вимог до боржника - ФОП Космини А.В. по грошовому зобов`язанню за основним договором на суму 7582976,16 грн, що виникло на підставі основного договору.
Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права. (Постанова Верховного Суду у складі КГС від 12.07.2019 в у справі № 910/16436/18). 
У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15.07.2021 у справі №420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21). 
Встановлені у справі обставини свідчать, що підставою звернення ТОВ «ЕКО-ПЕТ» з позовом у межах справи №921/770/23 постали обставини, пов`язані із виконанням сторонами зобов`язань за договором поставки.
Тож, ТОВ «ЕКО-ПЕТ», вважаючи свої права порушеними в межах спірного договору, було реалізовано право на судовий захист, встановлене положеннями статей 8, 129 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 15, 16 ЦК України. 
Приписами ст. 136 ГПК України кожному учаснику судового процесу надано право на звернення з заявою про забезпечення позову.
Питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин як підстав для його задоволення на стадії забезпечення позову не розглядається. 
До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.
Таким чином, обґрунтованість чи необґрунтованість позову не могло вирішуватися під час його забезпечення. На стадії забезпечення позову судом встановлюється саме існування спору і обираються адекватні заходи для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.
В даному випадку позивач (ТОВ “ЕКО-ПЕТ”) у межах справи №921/770/23 скористався правом, визначеним ст. 136 ГПК України, звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову. Вважаючи свої права порушеними, ТОВ «ЕКО-ПЕТ» використав той спосіб захисту, який на йому думку був належним за викладених вище обставин. 
В подальшому сторонами вчинялись дії щодо оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі № 921/770/23, якою було накладено арешт на кошти позивача (ФОП Космина А.В.). Постановою Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №921/770/23 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №921/770/23 залишено в силі.
Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає про відсутність неправомірної поведінки відповідача у завданні позивачу шкоди, оскільки кожному учаснику судового процесу надано право на звернення з заявою про забезпечення позову. Правомірність застосування заходів забезпечення позову оцінюється судом, виходячи із наявних на дату винесення ухвали доказів. 
Колегія суддів зазначає, що право на судовий захист, яке в тому числі включає і право на звернення з заявою про застосування заходів забезпечення позову, від противоправних дій та порушення прав, гарантовано Конституцією України (нормами прямої дії) та Господарським процесуальним Кодексом України. У зв`язку з чим реалізація права на судовий захист не є і не може бути протиправною поведінкою відповідача.
Скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції у справі №921/770/23 та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, не свідчить про те, що ТОВ "ЕКО-ПЕТ" зловживав своїми правами при звернені як із заявою про забезпечення позову, так і з позовом, оскільки в межах розглядуваної справи №921/770/23 судами не було встановлено обставин недобросовісності дій позивача, або ж зловживання своїми процесуальними правами у розумінні ст. 43 ГПК України під час розгляду справи №921/770/23. Крім того, спір у справі № 921/770/23 розглянуто по суті. 
Крім того, оскарження ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД» як ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі № 921/770/23, якою було накладено арешт на кошти позивача (ФОП Космина А.В.), так і касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі № 921/770/23 свідчить про значну заінтересованість вказаної сторони у результатах розгляду справи та відсутність ознак недобросовісності, зловживання процесуальними правами при поданні заяви про забезпечення позову та в подальшому позовної заяви.
Як стверджує позивач, в зв`язку з блокуванням коштів на рахунку, з метою дострокового виконання договірних зобов`язань за договором поставки №П-7 від 02.08.2021 (із змінами та доповненнями), так як строк повного розрахунку наставав тільки 01.04.2024, позивач 02.11.2023 уклав з ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД» договір позики №1 відповідно до якого ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД» надано позивачу грошові кошти в сумі 7 500 000,00 грн строком дії 364 дні.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову за заявою ТОВ “ЕКО-ПЕТ” б/н від 21.11.2023 у справі №921/770/23 шляхом накладення арешту на грошові кошти ФОП Космина А.В., було вжито ухвалою Господарського суду Тернопільської області лише 23.11.2023. В той же час, договір позики №1 на який посилається позивач як на підставу необхідності здійснення розрахунків із ТОВ «АВС Лайн», укладено 02.11.2023, тобто до постановлення судом ухвали від 23.11.2023, тобто до арешту коштів позивача. 
Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви довідки АТ «СЕНС БАНК» №47921-46/2025 від 22.10.2025, кошти в розмірі блокування, а саме: 7582976,61 грн були наявні та арештовані на рахунку ФОП Космини Андрія Володимирович в період з 23.11.2023, відповідна сума була разблокована 11.06.2025 після отримання банком постанови про зняття арешту ВП №73422435 від 11.06.2025 Тернопільськім відділом ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Отже, кошти було арештовано з 23.11.2023. Таким чином, позивач до 23.11.2023, за наявності можливості користування коштами на рахунку та маючи намір здійснити дострокове погашення заборгованості перед ТОВ «АВС ЛАЙН», про що стверджує ФОП Космина А.В. в обґрунтування підстав укладення договору позики №1, не був позбавлений права користування коштами рахунку. Доводи позивача в цій частині не доводять обставини того, що вжиття відповідачем заходів забезпечення позову призвело до необхідності укладення договору позики №1 від 02.11.2023 саме з метою здійснення розрахунків з ТОВ «АВС Лайн». 
Крім того, ФОП Космина А.В. зазначає, що на виконання договору позики №1 від 02.11.2023 за рахунок власних та позичених коштів у інших осіб, не здійснюючи перерахування коштів іншим постачальникам, позивач повернув кошти ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД», що позивач підтверджував наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями.
Разом з цим, позивач не надає доказів на підтвердження необхідності термінового здійснення розрахунків як контрагентами, так і обставини позичення коштів з метою здійснення розрахунків із ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД» за укладеним договором позики №1 від 02.11.2023. 
Позивач також зазначає, що: внаслідок дій відповідача, які полягали в блокуванні (арешті) коштів, позивач був позбавлений можливості користуватись коштами та отримувати дохід, що призвело до їх знецінення в купівельній спроможності та інфляційні збитки (втрати) так як були заблоковані на протязі 18 місяців в період з 23.11.23 по 11.06.2025; позивач був позбавлений можливості передати заблоковані кошти під депозит до будь-якого банку України та отримати проценти за користування коштами; банківські депозити коливаються в середньому від 13% до 16 % річних, що були недоотримані позивачем також через неправомірні дії щодо забезпечення позову.
З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає, що за змістом положень статті 22 ЦК України, частин першої, другої статті 142, частини другої статті 224, частини першої статті 225 ГК України збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
При цьому неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.
Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.
У цих висновках Суд звертається до сталої правової позиції в питанні критеріїв упущеної вигоди, що неодноразово та послідовно викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах: від 13.12.2018 у справі №923/700/17, від 11.11.2019 у справі №904/7601/17, від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, 12.08.2020 у справі № 910/15883/14, від 27.08.2019 у справі №910/9095/18, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.
Проте, стверджуючи про те, що позивач був позбавлений можливості користуватись коштами та отримувати дохід, був позбавлений можливості передати заблоковані кошти під депозит до будь-якого банку України та отримати проценти за користування коштами позивач не доводить, що він мав реальні підстави на одержання певного доходу. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.
В даному випадку позивачем не доведено фактичної наявності шкоди внаслідок заходів забезпечення позову, застосованих ТОВ «ПОЛИ-ТРЕЙД». 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що положеннями частини 1 статті 146 ГПК України не передбачено можливості безспірного стягнення з особи, за заявою якої вживалися заходи забезпечення позову, заподіяних іншому учасникові справи збитків, а також не встановлено винятків у вигляді звільнення потерпілої особи від обов`язку доказування наявності у заявника протиправної поведінки та вини, фактичної наявності шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. 
Разом з цим, зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що у даній справі позивачем не доведено протиправну поведінку відповідача та його недобросовісності як учасника справи й причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача у вигляді звернення до суду із заявою про забезпечення позову та завданою шкодою. 
Щодо визначення розміру шкоди суд звертає увагу на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в підтвердження розміру заявленого до стягнення розміру збитків надано до суду звіт 02.12.2025 про проведене дослідження №25/11/2025-02 від 25.11.2025, ПП “Тернопільське експертно-консультаційне бюро, експерт Олег ПІНЯК, де було поставлено наступні питання: 
1. За період з 23.11.2023 р. по 11.06.2025 р. величина знецінення грошових коштів у розмірі 7 582 976,16 грн., іммобілізованих на поточному рахунку ФОП Космини А.В. в АТ “СЕНС БАНК” Постановою про арешт коштів боржника від 23.11.2023 ВП №73422435 винесеною заступником начальника відділу Декайло-Смакули І.П. Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі Ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 по справі №921/770/23 складає 1 423 186,43 грн.
2. За період з 23.11.2023 р по 11.06.2025 р. грошові кошти у розмірі 7 582 976,16 грн зазнали знецінення внаслідок інфляції. Тобто величина збитків, яких зазнав ФОП Космина А.В. внаслідок іммобілізації (блокування) грошових коштів дорівнюють сумі знецінення внаслідок інфляції і згідно Таблиці 2 складають 1 423 186,43 грн (Один мільйон чотириста двадцять три тисячі сто вісімдесят шість грн 43 коп.) 
Відповідно до звіту про проведене дослідження №25/11/2025-02 від 25.11.2025, експертом надано висновок та підтверджено що ФОП Космина А.В. отримано збитки за період з 23.11.2023 р по 11.06.2025 р. у розмірі 1 423 186,43 грн (один мільйон чотириста двадцять три тисячі сто вісімдесят шість) грн. 43 коп. 7 582 976,16 грн в зв`язку накладанням арешту на рахунок в АТ “Сенс Банк” який був накладений на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.11.2023 по справі №921/770/23 про забезпечення позову і накладений за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко-Пет”.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.
При цьому, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.
Таким чином, виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 625 ЦК дана норма підлягає застосуванню тільки у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, тоді як між сторонами відсутнє жодне невиконане грошове зобов`язання, яке підлягає захисту від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, що відповідно виключає можливість застосування норми ст. 625 ЦК України.
Проте, вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту коштів (у справі №921/770/23) за своєю правовою природою є процесуальною дією, а не виникненням грошового зобов`язання між позивачем та відповідачем. 
Знецінення коштів внаслідок загальнодержавних економічних процесів не є тотожним доведенню розміру збитків у розумінні ст. 22 ЦК України. Позивач не надав жодного належного доказу наявності реальних намірів та можливостей отримати конкретний дохід від арештованих коштів, про що обґрунтовано зазначає апелянт. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав суду належних доказів та відповідно не обґрунтував наявності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.
Зокрема, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача та його недобросовісної поведінки як учасника справи та причинно-наслідкового зв`язку між його поведінкою у вигляді звернення до суду із заявою про забезпечення позову та завданою шкодою. За обставин, встановлених у даній справі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
За відсутності наявності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, суд погоджується із доводами апелянта, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Позивачем не доведено обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Щодо доводів апелянта про скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі №922/3822/25, колегія суддів зазначає, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №925/81/21, від 09.02.2022 у справі №910/17345/20, від 15.02.2023 у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 у cправі № 922/3289/21.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 у цій справі, то додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 також слід скасувати.
Керуючись статтями 129, 269, 270, ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-ПЕТ" задовольнити. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2026 у справі №922/3822/25 скасувати. 
Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю. 
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 26.03.2026 у справі №922/3822/25 скасувати.
В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Космина Андрія Володимировича (вх. №5727 від 10.03.2026) про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 29.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя П.В. Демідова 

Суддя І.В. Тарасова