ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2026 Справа № 914/1142/26 
За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік», м.Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ОВА ТРЕЙД», м.Дніпро
про стягнення 123000,00 грн основного боргу,40786,18 грн штрафу, 37459,40 грн пені, 8735,10 грн інфляційних втрат та 3649,56 грн 3% річних за договором поставки №0111/24-ДН від 01.11.2024

Суддя Ділай У.І. 

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026 справу №914/1142/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 20.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
20.04.2026 доставлено до електронного кабінету відповідача копію ухвали від 20.04.2026.
06.05.2026 від позивача до суду надійшло клопотання, до якого долучено оригінали документів, копії яких подані разом з позовом.
Ухвалою від 09.06.2026 зобов`язано позивача подати довідку про стан заборгованості в термін до 15.06.2026. 
15.06.2026 від позивача до суду надійшло клопотання, до якого долучено довідку про стан заборгованості. Відповідно до поданої довідки, основний борг в сумі 123000,00грн відповідач не сплатив.
Станом на 22.06.2026 від відповідача до суду відзив не надходив.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 20.06.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
Згідно ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
У пункті 8.1. договору поставки сторони погодили, що у разі допущення покупцем порушень грошових зобов`язань по цьому договору, місцем виконання цих зобов`язань сторони визначили, юридичну адресу постачальника.
Оскільки юридична адреса постачальник – ТзОВ «Тропік» зареєстроване у місті Львові, відповідно цей спір підсудний Господарському суді Львівської області.
В процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, 01.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тропік» (надалі - постачальник, позивач, ТОВ «Тропік») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ОВА ТРЕЙД» (надалі - покупець, відповідач, ТОВ «ФРУТ ОВА ТРЕЙД») укладено договір поставки № 0111/24-ДН, за п.1.1 якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити за нього грошову суму відповідно до у мов договору.
У пункті 4.3 договору сторони погодили, що оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом 7 календарних днів з дати поставки.
На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар згідно з видатковою накладною № 702952 від 11.04.2025 на загальну суму 407861,80грн.
Однак, за твердженням позивача, відповідач оплатив лише частину отриманого товару, залишок боргу становить 123000,00 грн.
Спір виник внаслідок того, що відповідач повністю не оплатив позивачу вартості поставленого товару. Відтак, ТОВ «Тропік» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 123000,00грн основного боргу. 
Крім того, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) за період з 19.04.2025 по 14.04.2026 позивач нарахував 8735,10 грн інфляційних втрат та 3649,56грн 3% річних, а також, керуючись п. 6.3 договору, позивач нарахував 37459,40грн пені за період з 19.04.2025 по 14.04.2026 та 40786,18грн 10% штрафу.
Відповідач відзиву на позов не подав.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки № 0111/24-ДН від 01.11.2024, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 407861,80грн за видатковою накладною № 702952 від 11.04.2025, копія якої долучена до позову (оригінал судом оглянуто). 
Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача у накладних не зазначено.
Підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. 
У пункті 4.3 договору сторони погодили, що оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом 7 календарних днів з дати поставки.
Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару. Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 123000,00грн основного боргу. 
За обставинами цієї справи відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив, доказів повної оплати за товар не надав, доводів позовної заяви не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.
Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 123000,00грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню. 
Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування за період з 19.04.2025 по 14.04.2026 суми інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 8735,10 грн інфляційних втрат та 3649,56грн 3% річних слід задоволити.
Щодо вимоги про стягнення 37459,40грн пені за період з 19.04.2025 по 14.04.2026 суд зазначає таке.
Відповідно до п.п. 6.3., 6.5 договору поставки, за несвоєчасну або неповну оплату поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. На підставі ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) штрафні санкції за цим договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.
Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.
Як встановлено судом п. 6.5 договору містить додаткове застереження зокрема, «штрафні санкції за цим договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань», що свідчить про визначення іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України. Тому постачальник має право нарахувати суму пені за прострочення виконання відповідачем як покупцем товару за договором за весь період прострочення виконання зобов`язань.
Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 37459,40грн пені за період з 19.04.2025 по 14.04.2026 слід задоволити.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 40786,18грн 10% штрафу суд зазначає наступне.
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.
У п. 6.3. договору сторони погодили, що за прострочення понад 20 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.
У випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видом штрафної санкції.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верхового Суду від 01.06.2021 у справі N 910/12876/19.
Оскільки, п. 6.3 договору сторонами узгоджено умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу), суд прийшов до висновку задоволити вимогу позивача про стягнення з відповідача 40786,18грн 10% штрафу.
Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.
Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ОВА ТРЕЙД» (49019, Дніпропетровська область, вулиця Белелюбського академіка, 68, ідентифікаційний код 45660296) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (79008, Львівська область, місто Львів, вулиця Пекарська, 5/4, ідентифікаційний код 20831737) 123000,00грн основного боргу, 8735,10 грн інфляційних втрат, 3649,56грн 3% річних, 37459,40грн пені, 40786,18грн 10% штрафу та 2662,40грн судового збору.
3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 22.06.2026. 

Суддя Уляна ДІЛАЙ