ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49027
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/263/25	

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Козуниці К.Е., розглянувши матеріали справи
за позовом Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя, 69050, м.Запоріжжя, вул. Космічна, 118а, код ЄДРПОУ 0290997328 в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України, 04070, м.Київ, вул.Петра Сагайдачного, 4, код ЄДРПОУ 40165856
до відповідача-1: Акціонерного товариства "Українська залізниця", 03150, м.Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815
відповідача-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про визнання недійсним договору, як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства, його моральним засадам з умислу однієї сторони, та застосування наслідків його недійсності та стягнення 43 268,35грн. 

Представники сторін:
від прокуратури: Масенко Артем Олександрович, посвідчення №081882 від 18.08.2025р.
від позивача: Пилипенко Світлана Олександрівна, самопредставництво
від відповідача-1: Блоха Олександр Валентинович, довіреність №1444 від 09.12.2025р.
від відповідача-2: Демченко Валентина Іванівна, ордер №1362020 від 19.02.2025р.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України звернувся з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1 , в якій просить:
- визнати недійсним договір від 18.09.2017р. №ПР/Е-17959/НЮ, укладений між Акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Фізичною особою-підприємцем Таберком Іваном Івановичем;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у розмірі 43 268 (сорок три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 35коп., а з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 43 268 грн. 35 коп. стягнути в дохід держави, в особі Державної аудиторської служби України;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у сумі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави в економічній сфері та необхідністю їх комплексного захисту, адже вчинення Відповідачем 2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до закупівлі товару за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі – отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про існування такого порушення, не здійснює захист інтересів держави.
Ухвалою суду від 23.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання по справі на 25.02.2025 року о 10:30 год.
03.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснень на позовну заяву, де зазначала, що Держаудитслужба не проводила жодних заходів державного фінансового контролю, які передбачені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі – Закон № 2939) та Законом України «Про публічні закупівлі» (далі – Закон № 922), щодо закупівля № UA-2017-06-30-001423-b та виконання договору від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ Держаудитслужба позбавлена можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог.
05.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначає, що Фактично у справі, що розглядається, єдиним доказом того, що оспорюваний договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є рішення Антимонопольного комітету України в антимонопольній справі, яким визнано, що ФОП Таберко І.І., ФОП Колупаєв А.М. та ТОВ «НВП «Дрім Тім» (на теперішній час ТОВ «Галле Трейд») вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Сам лише факт вчинення ФОП Таберко І.І., ФОП Колупаєв А.М. та ТОВ «НВП «Дрім Тім» (на теперішній час ТОВ «Галле Трейд») порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
05.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.
05.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду судового рішення у справі №922/3456/23.
07.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника прокуратури надійшла відповідь на відзив, де вказує, що заперечення представника відповідача-1 проти позову прокурора на тій підставі, що ФОП Колупаєвим А.М. та ТОВ «НВП «Дрім Тім» (на теперішній час ТОВ «Галле Трейд») понесена відповідальність за вчинене ними правопорушення законодавства про захисту економічної конкуренції є неналежними доводами, адже не мають процесуального значення для розгляду справи. Крім того, представник прокуратури стверджував, що в спірних правовідносинах порушення інтересів держави полягало не тільки у вчиненні відповідачем-2 (Таберком І.І.) порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, але й у вчиненні за їх результатами спірного правочину, що завідомо суперечив інтересам держави і суспільства з умислу ОСОБА_1 , який не міг не усвідомлювати правових наслідків своїх дій. 
17.02.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі.
19.02.2025р. через канцелярію суду від представника відповідача-2 надійшла заява про перенесення судового засідання.
25.02.2025р. через канцелярію суду від представника відповідача-2 надійшла заява про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду судового рішення у справі № 922/3456/23.
В судове засідання з`явились представники всіх сторін.
У судовому засіданні 25.02.2025р., судом було заслухано представників сторін щодо питання зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду судового рішення у справі №922/3456/23.
Ухвалою суду від 25.02.2025р. зупинено провадження у справі №904/263/25 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.
Ухвалою суду від 20.01.026р. поновлено провадження у справі № 904/263/25 та призначено підготовче засідання на 30.01.26р. о 12:00год
В судове засідання з`явились представники прокуратури, позивача та відповідача-2, представник відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
Ухвалою суду від 30.01.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 13.02.2026р. о 12:45год.
В судове засідання з`явились представники всіх сторін.
03.03.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі, де звернув увагу суд на те, що ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
12.03.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли пояснення щодо правової позиції Відповідача 2 з урахуванням постанови Верховного Суду від 19.12.2025 року у справі №922/3456/23. 
В судове засідання з`явились представники всіх сторін. В засіданні оголошено перерву до 10.04.26р. о 11:30 год.
11.03.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника прокуратури надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. У даному клопотанні було відмолено під час судового засіданні 27.04.2026р. 
В судове засідання з`явились представники всіх сторін. В засіданні оголошено перерву до 13.05.26р. о 11:00 год.
В судове засідання з`явились представники всіх сторін. Оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2017р. Регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (Замовник) в електронній системі публічних закупівель «ProZorro» опубліковано відомості про проведення відкритих торгів щодо закупівлі «Послуг з заправки та технічного обслуговування принтерів, копіювально-множительної техніки» (ідентифікатор закупівлі UA-2017-06-30-001423-b).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 240 348,00 грн.
Згідно інформації про Лот № 3, Замовник проводив відкриті торги щодо закупівлі «Послуг з заправки та технічного обслуговування принтерів, копіювально-множительної техніки», очікуваною вартістю 54 858,00 грн. з ПДВ, місцем надання яких було визначено: м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 4а.
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаній закупівлі за Лотом № 3 взяли три суб`єкти: ФОП Колупаєв Антон Миколайович з пропозицією 23 690,00грн., ТОВ «Дрім Тім» з пропозицією 53 298,60грн. та ФОП Таберко Іван Іванович з пропозицією 44 428,35грн.
Протоколом № 977 від 31.08.2017р. щодо розгляду тендерних пропозицій код ДК 021-2015 « 50320000-4 Послуги з ремонту і технічного обслуговування персональних комп`ютерів» «Послуги з заправки та технічного обслуговування принтерів, копіювально-множительної техніки» Лот №1, Лот №2, Лот №3, Лот №4 тендерний комітет Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» визнав ФОП Таберка І.І. переможцем відкритих торгів по Лоту № 1, Лоту № 2, Лоту № 3 та Лоту № 4 та прийняв рішення про намір укласти договір.
У зв`язку з вищезазначеним протоколом електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
18.09.2017р. між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ФОП Таберком І.І. було укладено договір № ПР/Е-17959/НЮ.
Відповідно до п.1.1. договору, Виконавець зобов`язується виконати на свій ризик із свого матеріалу та своїми засобами послуги з заправки та технічного обслуговування принтерів, копіювально-множительної техніки (далі – послуги) структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» згідно з Переліком послуг (Додаток 1 до Договору).
Згідно з п.1.2. Замовник зобов`язаний прийняти надані послуги та оплатити їх згідно з Переліком послуг (Додаток 1 до Договору).
Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість послуг за цим Договором визначається торгами та зазначена у Переліку послуг, який додається до даного Договору (Додаток 1 до Договору) та є його невід`ємною частиною.
Вартість послуг становить 44 428,35 грн. (Сорок чотири тисячі чотириста двадцять вісім гривень 35 копійок) без ПДВ, та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (п.4.2.).
Відповідно до п.11.1. термін дії Договору - з моменту його підписання Сторонами і до 31 грудня 2017 року.
Листом № Е-03/146 від 27.12.2024р. служба електропостачання Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомило, що умови Договору від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ (Лот № 3) виконані. 
Замовником за Договором від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ (Лот № 3) на рахунок ФОП Таберка І.І. перераховано кошти у загальній сумі 43 268,35грн., що підтверджується наступними платіжними вимогами-дорученнями:
- № 523803 від 24.11.2017р. на суму 3 530,00грн.;
- № 528376 від 28.11.2017р. на суму 8 288,35 грн.;
- № 580591 від 21.12.2017р. на суму 12 330,00 грн.;
- № 586971 від 27.12.2017р. на суму 19 120,00 грн.
Рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.05.2020 № 54/12-р/к у справі № 54/11-19 визнано ФОП Таберка І.І., ФОП Колупаєва А.М. та ТОВ «Дрім Тім» (на час розгляду справи ТОВ «Галле Трейд») винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, проведених Регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з ідентифікатором UA-2017-06-30-001423-b (п. 7 резолютивної частини рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к), яке на час розгляду справи є чинним.
Під час розгляду адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи № 54/11-19 встановлено обставини, які свідчать про узгоджену поведінку ФОП Таберка І.І., ФОП Колупаєва А.М. та ТОВ «Дрім Тім» (на час розгляду справи ТОВ «Галле Трейд») у торгах, що підтверджується наступним: 
- завантаженням документів для участі у процедурі закупівлі в один день 25.07.2017, з однієї ІР адреси, яка належала ТОВ «Дрім Тім», фактично знаходячись за однією адресою (п.п. 65, 71 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к); 
- ненаданням ФОП Колупаєвим А.М., пропозиція якого була найнижчою за ціною, Замовнику документів, передбачених статтею 17 Закону України «Про публічні закупівлі» за всіма лотами, де він був визнаний переможцем закупівлі (п.п. 72-76 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к);
- використанням у процедурі закупівлі одного електронного сервісу qmail.com, що не було обов`язковою умовою для участі у закупівлях (п. 140 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к);
- схожістю у оформленні тендерних пропозицій (п.п. 142-152 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к); 
- відомостями про найманих працівників (п.п. 155-161 рішення від 29.05.2020 № 54/12- р/к); 
- обставинами, що свідчать про системне спілкування (обмін інформацією та засобами зв`язку) вказаних суб`єктів у період проведення закупівель (п.п. 162-170 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к).
З огляду на вищезазначене, адміністративна колегія Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 29.05.2020 № 54/12-р/к дійшла висновку, що дії ФОП Таберка І.І., ФОП Колупаєва А.М. та ТОВ «Дрім Тім» свідчать про узгодження ними своїх дій під час підготовки документів та участі у процедурі закупівлі з ідентифікатором UA-2017-06-30-001423-b (п. 179 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к). 
Враховуючи викладене, вказаним рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ФОП Колупаєва А.М. та ТОВ «Дрім Тім» (на час розгляду справи ТОВ «Галле Трейд») накладено штраф.
У зв`язку із припиненням ФОП Таберка І.І. така особа у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» втратила статус суб`єкта господарювання, а відтак на ФОП Таберка І.І. не було накладено штраф відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (п. 184 рішення від 29.05.2020 № 54/12-р/к) та прийнято рішення про закриття провадження у справі щодо ФОП Таберко І.І. без прийняття рішення по суті у зв`язку з припиненням його господарської діяльності (п. 16 резолютивної частини рішення від 29.05.2020 № 54/12- р/к).
За інформацією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, наданою до окружної прокуратури листом від 20.12.2024 № 54-02/3689е, рішення адміністративної колегії до суду не оскаржувалось, ФОП Колупаєв А.М. сплатив накладений на нього штраф, з ТОВ «Галле Трейд» (поточна назва ТОВ «Дрім Тім») штраф та пеня стягуються в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження № 70057342 від 14.10.2022.
Як вважає прокурор, через вчинення ФОП Таберком І.І., ФОП Колупаєвим А.М. та ТОВ «Дрім Тім» антиконкурентних узгоджених дій, не відбувалося змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі в торгах, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Внаслідок цього, замовник був вимушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а у результаті узгодженої неконкурентної поведінки.
Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ФОП Таберко І.І., ФОП Колупаєв А.М. та ТОВ «Дрім Тім» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результат проведених торгів, порушивши право Замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції», та призвели до порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», чим порушили, як вважає прокурор, інтереси держави. 
Таким чином, завідомо суперечлива мета дій Відповідача 2 полягала у тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Прокурор просить визнати недійсним договір від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ, укладений між Акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Фізичною особою-підприємцем Таберком Іваном Івановичем та стягнути з Таберка Івана Івановича на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у розмірі 43 268 (сорок три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 35коп., а з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 43 268 грн. 35 коп. стягнути в дохід держави, в особі Державної аудиторської служби України.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
За ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У відповідності до ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
За приписами частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вже було вищезазначено, провадження у цій справі було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.
У постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що, стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
У зазначеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду встановила, що вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
На підставі аналізу вказаної вище постанови Об`єднаної палати, для застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України має бути доведено сукупність таких обставин:
- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;
- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;
- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.
При цьому державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (рішення Конституційного Суду України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
У контексті публічних закупівель такими інтересами є забезпечення добросовісної конкуренції та ефективного використання бюджетних коштів.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пункті 95 вищезазначеної постанови також зазначила, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
Прокурор обґрунтовує позов рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.05.2020 № 54/12-р/к у справі № 54/11-19, яким визнано ФОП Таберка І.І., ФОП Колупаєва А.М. та ТОВ «Дрім Тім» (на час розгляду справи ТОВ «Галле Трейд») винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, проведених Регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з ідентифікатором UA-2017-06-30-001423-b.
Утім, суд зазначає, що сам по собі встановлений рішенням органу Антимонопольного комітету України факт антиконкурентних узгоджених дій не звільняє прокурора від обов`язку довести сукупність обставин, необхідних для застосування частини третьої статті 228 ЦК України. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.
Отже, встановлений рішенням Антимонопольного комітету України факт антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів свідчить про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, однак не є достатнім для висновку про те, що укладений за результатами торгів договір був спрямований на досягнення мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України.
Матеріалами справи підтверджується, що спірний договір виконано сторонами належним чином: послуги надані, прийняті без зауважень та оплаченоі Водночас матеріали справи не містять доказів недобросовісної поведінки замовника закупівлі.
Прокурор не надав належних і допустимих доказів того, що внаслідок укладення та виконання спірного договору замовник здійснив переплату бюджетних коштів, отримав послугу за завідомо завищеною ціною або зазнав інших значних майнових втрат, співмірних із конфіскаційною санкцією, що заявляється до застосування. 
Зокрема, прокурор не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наступних обставин: наявності мети спірного правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; заподіяння державі та суспільству значних збитків, а також безпідставного збагачення відповідача-2; причинно-наслідкового зв`язку між встановленими антиконкурентними узгодженими діями учасників торгів та погіршенням майнового становища держави.
Таким чином, прокурором не доведено наявності сукупності умов, необхідних для визнання спірного договору недійсним саме на підставі частини 3 статті 228 ЦК України та застосування наслідків, передбачених цією нормою.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти. Водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до частини третьої статті 228 ЦК України.
Крім того, у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернула увагу, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
Європейський суд з прав людини у справі "Мантованеллі" проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Враховуючи фактичні обставини справи встановлені під час розгляду даної справи та правову позицію, викладену Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові у справі № 922/3456/23 від 18.12.2025р., господарський суд не знаходить достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог заступника керівника окружної прокуратури, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі.
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором суд враховує наступне.
Положеннями статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Аналіз положень статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Нездійснення захисту має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.
Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.
З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Така правова позиція висвітлена Верховним Судом у його постановах від 13.03.2018 у справі №911/620/17, від 13.11.2018 у справі №910/2989/18.
У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Згідно з абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області на виконання вимог, установлених ст. 23 вказаного Закону, листом від 29.11.2024 № 57- 101-7360ВИХ-24 повідомлено Східний офіс Держаудитслужби, а листом від 29.11.2024 № 57-101-7361ВИХ-24 повідомлено Державну аудиторську службу щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.
Листом від 25.12.2024 № 000500-17/16179-2024 Держаудитслужба зазначила, що закупівля UA-2017-06-30-001423-b та договір від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ не досліджувалися Держаудитслужбою під час проведення заходів державного фінансового контролю. Разом з цим, Держаудитслужба не повідомила окружну прокуратуру про самостійне звернення нею до суду з позовом про визнання недійсним договору про закупівлю від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ.
Східний офіс Держаудитслужби листом від 26.12.2024 № 040425- 17/7408-2024 повідомив, що не звертався до суду з позовом щодо визнання недійсним договору від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ, укладеного між ПАТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та ФОП Таберком І.І. за результатами проведення закупівлі з ідентифікатором UA-2017-06-30-001423-b. Також, оскільки заходи державного фінансового контролю стосовно закупівлі не здійснювалися, наявність чи відсутність порушення законодавства про закупівлі у встановленому законодавством порядку не документувалось, тому Офіс на даний час не вбачає законодавчо визначених підстав для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору від 18.09.2017 № ПР/Е-17959/НЮ.
Отже, компетентний орган, будучи обізнаним про обставини можливого порушення інтересів держави, самостійно заходів судового захисту не вжив.
За таких обставин, з урахуванням дотримання прокурором порядку, визначеного статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", суд вважає, що у прокурора були наявні підстави для представництва інтересів держави у спірних відносинах.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на Дніпропетровську обласну прокуратуру. 
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Повний текст рішення складено 25.05.2026

Суддя С.П. Панна