ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.05.2026	Справа № 910/3311/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Молот Н.М. , розглянувши справу за позовом 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» (03038, вул. Федорова Івана, буд.32А, 3-й поверх, м. Київ, код 41564379) 
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, код 40075815) 
про  стягнення 103 503,60 грн
Представники сторін: 
від позивача: Накоп`юк Ярослав Володимирович, адвокат, ордер серії СА №1142697 від 27.11.2025 (поза межами суду);
від відповідача: Хоменко Максим Сергійович, адвокат, ордер серії ВІ №1304658 від 26.05.2026 (поза межами суду);
ВСТАНОВИВ:
25.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 103 503,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно нарахував та списав з позивача плату за зберігання вантажу під час накопичення вагонів, хоча такі правовідносини вже охоплюються договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020 як окрема платна послуга. Відтак, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 103 503,60 грн набуті відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню як безпідставно набуте майно.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2026 відкрито провадження у справі № 910/3311/26 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21.04.2026 об 11:45 год; учасникам справи встановлено строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог.
31.03.2026 в системі «Електронний суд» представником позивача Накоп`юк Я.В. сформована заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 01.04.2026 заява представника позивача Накоп`юк Я.В. від 31.03.2026 судом задоволена, забезпечено проведення судового засідання, призначеного на 21.04.2026 об 11:45 год. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
09.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника.
09.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 10.04.2026 заява представника відповідача Зибунової Ю.О. від 09.04.2026 судом задоволена, забезпечено проведення судового засідання, призначеного на 21.04.2026 об 11:45 год., та усіх наступних судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
13.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві проти позову заперечує повністю та зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими; зазначає, що між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, до якого позивач приєднався у 2020 році, а у спірний період застосовувалась його редакція від 01.11.2025. Відповідач зазначає також, що у грудні 2025 року позивач здійснював перевезення вантажу маршрутною відправкою зі станції Ромодан із використанням вагонів перевізника на умовах електронного аукціону. У зв`язку з обмеженою пропускною спроможністю під`їзної колії формування маршруту здійснювалось на станційних коліях, де вагони перебували в очікуванні оформлення перевізних документів. За твердженням відповідача затримка вагонів виникла з причин, що залежать від позивача, що підтверджується актами загальної форми ГУ-23. У зв`язку з цим було нараховано збір за зберігання вантажу відповідно до Правил зберігання вантажів та умов договору. Також відповідач зазначає, що позивач не подавав замовлення на послугу накопичення вагонів, що, на думку відповідача, свідчить про порушення умов договору з боку позивача та стало причиною затримки вагонів. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не скористався передбаченим договором правом оскарження нарахувань у досудовому порядку та не підписав накопичувальну картку із зауваженнями. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі .
13.04.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Позивач зазначає, що відповідач не заперечив факту формування маршрутного поїзду та надання послуги з накопичення вагонів, а також не надав належних доказів затримки вагонів з причин, відмінних від їх накопичення. Позивач наголошує, що накопичення вагонів здійснювалось у межах договірних відносин як окрема послуга, а тому не може вважатися порушенням зобов`язань і підставою для нарахування збору за зберігання. При цьому позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких збір за зберігання не підлягає нарахуванню за період накопичення вагонів. Також позивач зазначає, що спірні кошти у сумі 103 503,60 грн були безпідставно списані відповідачем, оскільки нарахування здійснено поза межами умов договору, у зв`язку з чим такі кошти підлягають поверненню шляхом внесення змін до особового рахунку як способу відновлення порушеного права.
16.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач у запереченнях зазначає, що позивач не подавав замовлення на послугу накопичення вагонів, у зв`язку з чим затримка вагонів виникла з його вини та підтверджується актами ГУ-23. Вважає нарахування збору за зберігання правомірним, посилання позивача на судову практику та безпідставне збагачення - необґрунтованими, і просить відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні 21.04.2026 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи подані сторонами відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Представники сторін у судовому засіданні повідомили суд про відсутність інших клопотань у справі.
Протокольною ухвалою суду від 21.04.2026 підготовче провадження у справі №910/3311/26 закрите та призначено розгляд справи по суті на 12.05.2026 об 11:00 год.
У судовому засіданні 12.05.2026 брали участь повноважні представники сторін.
У судовому засіданні 12.05.2026 суд розпочав розгляд справи по суті. Оголошено перерву у судовому засіданні до 20.05.2026 об 11:30 год.
У судовому засіданні 20.05.2026 брали участь повноважні представники сторін. Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення за результатами розгляду справи.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 (а.с. 9-38) шляхом приєднання до публічної оферти з відкриттям позивачу особового рахунку з кодом платника 282953 .
Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вагонів та інших супутніх послуг, пов`язаних із перевезенням.
Згідно з пунктом 1.5 договору він є публічним та встановлює однакові умови для всіх замовників.
Згідно з пунктами 2.1.4– 2.1.5 договору замовник зобов`язаний оплачувати послуги перевізника та відшкодовувати витрати, пов`язані із затримкою вагонів з причин, що не залежать від перевізника. Відповідно до пункту 2.3.3 договору для позивача відкрито особовий рахунок з кодом платника 2829531 .
Пунктом 2.3.4 договору визначено, що відповідач веде облік нарахованих та сплачених сум і надає відповідні розрахункові документи в електронній формі .
Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» .
Згідно з пунктом 4.2 договору оплата послуг здійснюється на умовах попередньої оплати.
Перевізник щодобово надає інформацію про облік коштів за перевезення (п.4.5 Договору).
Згідно з пунктом 14.1 договору умови додатків мають пріоритет над умовами основного тексту договору.
Відповідно до пункту 1 додатку 1-4 перевізник надає послуги з накопичення вагонів на окреме замовлення замовника .
Пунктом 5 додатку 1-4 перевізник здійснює контроль накопичення вагонів відповідно до заявки замовника .
Відповідно до пункту 5.5 додатку 1-5 замовник зобов`язаний забезпечити попередню оплату перевезення з урахуванням усіх платежів за результатами аукціону.
Відповідно до пункту 6 додатку 1-4 початком накопичення є прибуття вагонів на станцію або їх передача перевізнику. Згідно з пунктом 7 додатку 1-4 закінченням накопичення є формування поїзда або приймання останнього вагона.
Відповідно до пункту 8 додатку 1-4 час перебування вагонів на станції фіксується актами ГУ-23 .
Згідно з пунктом 9 додатку 1-4 замовник сплачує плату за накопичення, а також платежі за затримку вагонів у випадках, передбачених договором 
13.06.2022 між АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «НІБУЛОН» укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії № П/М-2218, відповідно до якого встановлено обмеження щодо кількості вагонів у партії (не більше 16 умовних вагонів) .
25.06.2025 АТ «Укрзалізниця» оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.07.2025 та застосовувалась до спірних правовідносин .
30.10.2025 оприлюднено чергову редакцію договору, що введена в дію з 01.11.2025 .
У грудні 2025 року позивач здійснював перевезення вантажу (зерна кукурудзи) у кількості 50 вагонів маршрутною відправкою № 43512227 зі станції Ромодан на умовах аукціону № RCE001-UA-20250707-44137 (а.с.39-40) .
У зв`язку з обмеженою спроможністю під`їзної колії формування маршрутного поїзда здійснювалось на коліях станції Ромодан, де вагони перебували до моменту накопичення повного складу маршруту.
Вказані обставини сторонами у справі не заперечуються.
За час накопичення маршрутного поїзда № 120701 на станції Ромодан позивачу були нараховані платежі, зокрема:
-36 574,46 грн – плата за організацію перевезень і накопичення вагонів (накопичувальна картка № 07120310); 
-103 503,60 грн – збір за зберігання вантажу (накопичувальна картка № 07120311); 
-20 173,44 грн – плата за користування вагонами . 
Факт перебування вагонів на станції та їх затримки оформлено актами загальної форми ГУ-23 № 624– 629 (а.с.108-114), в яких зазначено причину – очікування оформлення перевізних документів після навантаження.
Накопичувальна картка № 07120311, за доводами відповідача, позивачем своєчасно не була підписана та повернулась у статусі «прострочена»(а.с.45), що зафіксовано актом ГУ-23 № 633 (а.с.108).
В подальшому з особового рахунку позивача відповідачем списано 103 503,60 грн як збір за зберігання вантажу під час накопичення вагонів. 
З урахуванням викладеного позивач просить суд зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 103 503,60 грн., посилаючись на те, що непідписання позивачем накопичувальної картки або невисловлення заперечень не свідчить про визнання правомірності нарахувань, оскільки такі обставини не звільняють відповідача від обов`язку довести правомірність списання коштів та наявність передбачених договором підстав для їх нарахування.
Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про залізничний транспорт» розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.
Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).
За статтею 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику (пункт 2.6 Правил розрахунків перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000).
Згідно з пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, (далі - Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.
Приписами пункту 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Пункт 9 Правил застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є «очікування оформлення документів». Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.
Як було зазначено вище, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020 містить спеціальні умови надання окремих послуг, передбачені додатком 1-4 «Умови накопичення вагонів», що є невід`ємною частиною договору .
З урахуванням положень зазначеного додатку та умов договору у спірних правовідносинах метою замовлення позивачем відповідної послуги було накопичення вагонів для формування маршрутного поїзда № 120701 із 50 вагонів зерна кукурудзи зі станції Ромодан, у зв`язку з чим сама процедура накопичення передбачала перебування (затримку) вагонів на коліях станції до моменту формування повного складу поїзда, що відповідає погодженим сторонами умовам договору.
Водночас відповідно до пункту 8 додатку 1-4 до договору в актах загальної форми ГУ-23 фіксується виключно час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення, який враховується для нарахування плати за послугу накопичення, визначеної договором, а не як підстава для застосування збору за зберігання
Так, відповідно до пункту 9 додатку 1-4 «Умови накопичення вагонів» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до додатку 1-1 до договору. При цьому 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби до повної (пункт 9.1 додатку 1-4) .
Разом з цим у випадку затримки вагонів з вини замовника (а не в межах накопичення) підлягають сплаті платежі, пов`язані із затримкою вантажу на шляху прямування (пункт 9.2 додатку 1-4), при цьому обов`язковою умовою для застосування такого платежу є наявність вини замовника.
З наведеного вбачається, що пункт 9 додатку 1-4 розмежовує поняття «накопичення вагонів» як окремої договірної послуги та «затримки вагонів з вини замовника» як підстави для застосування додаткових платежів .
Водночас правовідносини щодо накопичення маршрутного поїзда № 120701 із 50 вагонів зерна кукурудзи на станції Ромодан передбачали перебування вагонів на коліях загального користування протягом усього часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (пункти 6, 7 додатку 1-4), що є складовою відповідної послуги накопичення .
Таким чином, у період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача були відсутні підстави для застосування збору за зберігання вантажу, оскільки у цей час здійснювалось накопичення вагонів відповідно до умов додатку 1-4, а такі правовідносини були предметом окремої послуги, за яку позивачем сплачено плату, зокрема, згідно із накопичувальною карткою № 07120310.
Судом оцінено доводи позивача про те, що правовідносини сторін у спірний період були пов`язані саме із накопиченням вагонів для формування маршрутного поїзда, а не із зберіганням вантажу до початку перевезення.
Так, матеріали справи містять залізничну накладну від 07.12.2025 (а.с. 41), у графах 55 та 56 якої зафіксовано час та дату її складення та скріплення електронним цифровим підписом особи, що склала/оформила накладну.
Залізнична накладна складається в електронному вигляді і використовується сторонами договору перевезення вантажів в електронному документообігу, а не у паперовій формі. 
Таким чином, у залізничній накладній електронний цифровий підпис уповноваженої особи чітко відображає час її складення/оформлення та завантаження до системи електронного документообігу, доступної усім сторонам договору перевезення.
Судом встановлено, що залізничну накладну від 07.12.2025 за спірною відправкою підписано електронним підписом уповноваженого представника позивача як відправника – начальника відділу Христофорова Ігоря Валентиновича, 07.12.2025 о 17 годині 29 хвилин (а.с. 41).
В той же час судом досліджено наявну у матеріалах справи Відомість № 07120013 плати за користування вагонами, зокрема, стовпчики 5 та 6 із назвами «приймання вагонів залізницею» та «забирання вагонів залізницею» із чітким зазначенням часу приймання та забирання вагонів залізницею. Відповідно до вказаної відомості останній вагон було забрано залізницею 07.12.2025 о 17 годині 35 хвилин. 
Відомість № 07120013 плати за користування вагонами підписана електронними цифровими підписами представників як позивача, так і залізниці і викладені у ній відомості сторонами у справі не спростовуються. 
Таким чином, у залізничній накладній зазначено час її складення/оформлення 07.12.2025, 17 годин 29 хвилин, а у Відомості № 07120013 плати за користування вагонами зазначено час забирання вагонів 07.12.2025, 17 годин 35 хвилин. 
Таким чином, зазначеними документами та зафіксованими у них відомостями підтверджено те, що фактично залізничну накладну від 07.12.2025 оформлено на 6 хвилин раніше, ніж залізницею забрано останній вагон. 
Таким чином, доводи відповідача у справі про затримку оформлення позивачем вантажосупровідних документів спростовуються матеріалами справи та її фактичними обставинами, що виключає висновок про факт затримки залізничних вагонів, у тому числі з вини позивача у справі. 
Суд враховує також, що відповідно до умов Додатку 1-4 до договору накопичення вагонів є окремою договірною послугою, яка передбачає перебування вагонів на коліях загального користування до моменту формування маршруту. Саме перебування вагонів у процесі накопичення не може ототожнюватися із зберіганням вантажу в розумінні пункту 9 Правил зберігання вантажів.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач фактично надавав позивачу окрему послугу зі зберігання вантажу до початку перевезення, натомість надані документи свідчать про здійснення накопичення вагонів у межах договірних правовідносин сторін. 
Судом встановлено, що аркуші справи 44– 45 містять накопичувальні картки №07120310 та №07120311, при цьому накопичувальна картка №07120310 підтверджує нарахування та фактичну сплату позивачем плати саме за послугу «організація перевезень і накопичення вагонів».
Таким чином, позивач фактично оплатив договірну послугу накопичення вагонів, передбачену Додатком 1-4 до договору.
Водночас спір у даній справі виник саме щодо правомірності додаткового нарахування збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою №07120311, оскільки, на думку позивача, таке нарахування дублює вже оплачену послугу накопичення вагонів та не ґрунтується на належних правових підставах.
Суд враховує доводи відповідача про те, що відповідно до пункту 3 Додатку 1-4 до договору надання послуги з накопичення вагонів здійснюється на підставі окремого замовлення, форма якого визначена Додатком 2-5 до договору.
Разом із тим відповідач не заперечує фактичного здійснення накопичення вагонів та нарахування плати за таку послугу за накопичувальною карткою №07120310.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що відсутність окремо оформленої заявки за формою Додатку 2-5 сама по собі не спростовує факту існування між сторонами правовідносин щодо накопичення вагонів, оскільки така послуга фактично надавалася відповідачем та була оплачена позивачем.
Суд зазначає, що відповідач обґрунтовує правомірність нарахування збору за зберігання вантажу актами загальної форми ГУ-23 №624– 629, у яких зазначено про затримку вагонів у зв`язку з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження.
Разом із тим, зі змісту зазначених актів та інших матеріалів справи вбачається, що вагони перебували на коліях станції саме у процесі накопичення маршрутного поїзда.
При цьому саме за накопичення вагонів відповідачем було нараховано окрему плату за накопичувальною карткою №07120310, що підтверджує кваліфікацію відповідних правовідносин саме як накопичення, а не простою вагонів з вини позивача.
Отже, сам по собі факт перебування вагонів на станційних коліях під час формування маршруту не свідчить про наявність простою в розумінні пункту 9 Правил зберігання вантажів та не є достатньою підставою для нарахування збору за зберігання вантажу.
У постанові від 01.02.2024 у справі № 915/305/22 Верховний Суд дійшов висновків, що накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина замовника. За таких обставин, п.п. 8 та 9 Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулася з обставин, що залежали від Акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях залізниці з метою формування маршрутного потягу.
Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 915/5/23.
Аналогічні висновки щодо неправомірності нарахування збору за зберігання вантажу під час накопичення вагонів викладені також у постанові Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі № 910/15081/24, наданій позивачем до матеріалів справи.
Отже, суд зауважує на тому, що відповідач, як перевізник, надав позивачу, як замовнику, згідно умов договору послугу з накопичення вагонів за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний» та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд, у зв`язку з чим, позивач має сплатити плату за користування власними вагонами перевізника та збір за накопичення вагонів на коліях загального користування. Інших платежів послуга накопичення вагонів не передбачає.
Таким чином, грошові кошти у сумі 103 503,60 грн були безпідставно нараховані та списані відповідачем з особового рахунку позивача як збір за зберігання вантажу поза межами укладеного між сторонами договору, оскільки нарахування здійснено на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, який не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли у зв`язку з накопиченням вагонів відповідно до умов додатку 1-4 до договору .
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Таким чином, нарахування відповідачем позивачу грошових коштів у спірній сумі як збору за зберігання вантажу, відбулося у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому, інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають.
З огляду на викладене, зокрема, те, що спірні грошові кошти у сумі 103 503,60 грн списані відповідачем з особового рахунку позивача не на виконання умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020, а поза межами передбачених ним правовідносин, суд доходить висновку, що такі вимоги не випливають із перевезення вантажу. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не підлягають застосуванню спеціальні строки позовної давності, встановлені статтями 134, 136 Статуту залізниць України, частинами 1– 4 статті 315 Господарського кодексу України та пунктом 7.3 зазначеного договору .
Натомість, позов поданий в порядку приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, до яких застосовується загальний строк позовної давності, який позивачем не пропущений.
Окрім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо неоскарження позивачем нарахувань у досудовому порядку, оскільки чинне законодавство не ставить право особи на звернення до суду у залежність від попереднього досудового врегулювання спору.
Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. 
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, код 40075815) внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32 літера А, 3-й поверх; код 41564379) № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 103 503 (сто три тисячі п`ятсот три) грн 60 коп. та стягнути судові витрати у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2026

Суддя Марія ДЕМИДОВА