ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 р. 	Справа № 480/10808/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, по справі № 480/10808/24
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, треті особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просила:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 № 118/975, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019), в сумі 96050,00 грн;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 30 січня 2024 року II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 було задоволено клопотання представника Міністерства оборони України про залучення третьої особи та залучено до участі у справі № 480/10808/24 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 року у справі № 480/10808/24 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 у справі № 480/10808/24 та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнати протиправними дій Міністерства оборони України, оформлені протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №118/975, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019), в сумі 96 050,00 грн., зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 30 січня 2024 року ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги, судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що отримані позивачем захворювання як за часом, так і за поставленими діагнозами були набуті з різних підстав та за різних обставин, тобто встановлення позивачу ІІ групи інвалідності є самостійною підставою для виплати їй одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024. Апелянт вказує, що визначена у частині 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одної грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. Позивач посилається на правові позиції, які містяться у постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 240/21783/21 від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957, від 17.02.2021 у справі № 240/1623/20, від 10.12.2024 року у справі № 240/19209/21.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 2016 по 2019 рік проходила військову службу за контрактом військовій частині НОМЕР_2 , є учасником бойових дій.
31 січня 2019 року госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 позивача визнано непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час. 13 лютого 2019 року її звільнено з військової служби за станом здоров`я.
За результатами огляду МСЕК від 04 березня 2019 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим їй виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 480 000 грн, що становило 250-кратний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019.
24 вересня 2022 року позивачка повторно була призвана на військову службу за мобілізацією до тієї ж військової частини.
07 грудня 2023 року госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_4 визнала позивача непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку.
13 січня 2024 року ОСОБА_1 звільнена з військової служби за станом здоров`я. За результатами огляду МСЕК від 30 січня 2024 року позивачці встановлено другу групу інвалідності по причині захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
16.02.2024 позивач подала до Міністерства оборони заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку установленням ІІ групи інвалідності.
20 вересня 2024 року Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних і призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №118/975, позивачці призначено одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 300-т та 250-кратним прожитковим мінімумом для працездатних осіб, встановленим законом на 1 січня 2019 року у сумі 96 050 грн.
Не погодившись із розміром виплати, позивачка звернулася до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлені протоколом № 118/975 від 20.09.2024, щодо визначення ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги виходячи прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2019 року та з урахуванням раніше виплаченої суми, є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
За правилами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
Частиною 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання частини 2 статті 16-2 та частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Таким чином, Порядком № 975 чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності під час повторного огляду, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності II групи, визначається з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 08.04.2024 у справі № 240/512/22, від 08.05.2024 у справі № 240/17749/20, від 18.06.2024 у справі № 240/20065/20.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняючий строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку (пункт 6.1. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України) (пункт 6.2. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 року у справі № 240/19209/21.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спірним питанням у даній справі є розмір виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із повторним встановленням групи інвалідності, а саме виплата позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.
Щодо доводів позивача про те, що отримані нею захворювання як за часом, так і за поставленими діагнозами були набуті з різних підстав та за різних обставин, тобто встановлення позивачу ІІ групи інвалідності є самостійною підставою для виплати їй одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА №94492 від 05.03.2019, виданої ОСОБА_1 , їй встановлено третю групу інвалідності безтерміново. Причина інвалідності: «захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини».
Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №27760 від 15.02.2024, виданої ОСОБА_1 , їй встановлено другу групу інвалідності, безтерміново. Причина інвалідності: «захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини».
При цьому, колегія суддів вказує, що зміст указаних довідок не дає можливості встановити наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між захворюваннями, що стали підставою для встановлення різних груп інвалідності.
Водночас, у пункті 12 свідоцтва про хворобу № 107, складеного ВЛК Північного регіону 06.02.2019 щодо ОСОБА_1 вказано наступне: «12. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва. Світло клітинний нирково-клітинний рак лівої нирки T2N0M0 перша стадія, третя клінічна група, ста після енуклеорезекції лівої нирки (03.12.2018), кіста правої нирки без порушення функцій нирок. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Множинні гемангіоми печінки. Міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділ хребта без порушення функцій. Спондилогенна цервікалгія, люмбоішалгія ліворуч Гіпертонічна хвороба ст Міокардіофіброз СН І ст. Захворювання ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Далекозорість лівого ока 1,5 Д. Окладний далекозорний астигматизм правого ока з різницею рефракції двох головних меридіанах 0,5 Д, при далекозорості в меридіані найбільшої аметропії 1,5 Д при гостроті зору з корекцією 1,0. Захворювання, Ні, не пов`язані з проходженням військової служби».
Відповідно до відомостей, зазначених у пункті 12 свідоцтва про хворобу № 1207, складеного Регіональною ВЛК 07.12.2023 щодо ОСОБА_1 : «12. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Рак лівої нирки T1N0M1 4 стадія, клінічна група 2, стан після оперативного лікування (енуклеорезекці лівої нирки 03.12.2018), пролонгація захворювання, метастази в кістки тазу лікована 4 курсам хіміотерапії (золедронова кислота 4 г). Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Дифузний зоб 1 ступеню. Аутоімунний тіреоїдит, ремісія. Еутиреоз. Дисциркуляторна енцефалопатія стадії. Вертеброгенна цервікалгія, люмбалпя. Вузлова фіброміома матки невеликих розмірів без клінічних проявів. Фіброзно-кістозна мастопатія молочних залоз. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги ФК І ст. Дифузний кардіосклероз, СНІ ст зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка 62% Гіпертонічна хвороба 2 стадія, ступінь 1, ризик високий. Далекозоркість обох очей ступенем 1,5 Д пр гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око. Захворювання. НІ, не пов`язані з проходженням в/служби».
Із урахуванням наведеного, колегія суддів вказує, що первинне встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності у 2019 році та подальше встановлення ІІ групи інвалідності у 2024 році ґрунтуються на одному основному захворюванні, а саме раку лівої нирки, який у подальшому ускладнився, що підтверджується формулюванням «пролонгація захворювання» у свідоцтві про хворобу №1207 від 07.12.2023.
Таким чином, у даному випадку має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням позивача, яке стало підставою для встановлення їй інвалідності у 2019 році, та тим, що зумовило підвищення групи інвалідності позивача у 2024 році, а встановлення позивачу ІІ групи інвалідності не є наслідком нового, самостійного захворювання, а результатом погіршення стану здоров`я, спричиненого тим самим онкологічним процесом, який уже був визнаний таким, що пов`язаний із захистом Батьківщини.
При цьому, нормами Закону № 2011-XII та Порядку № 975, якими врегульовано виплату одноразової грошової допомоги, не визначено в якості умови, яка впливає на визначення дня виникнення права на отримання допомоги, такої умови, як зміна причинного зв`язку настання інвалідності.
Таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності.
Натомість вищезазначеними нормами передбачено, що якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Аналогічна правова позиція міститься у постанові від 14.11.2024 у справі № 560/419/24.
Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи встановлено призначення позивачу 20 вересня 2024 року Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних і призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленою протоколом №118/975, одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 250-кратним прожитковим мінімумом для працездатних осіб, встановленим законом на 1 січня 2019 року у сумі 96 050 грн.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії та рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлені протоколом №118/975 від 20.09.2024, щодо визначення ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги виходячи прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2019 року та з урахуванням раніше виплаченої суми, є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Доводи позивача про те, що отримані нею захворювання як за часом, так і за поставленими діагнозами були набуті з різних підстав та за різних обставин, тобто встановлення позивачу ІІ групи інвалідності є самостійною підставою для виплати їй одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024, не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання позивача на правові позиції, які містяться у постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 240/21783/21 від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957, від 17.02.2021 у справі № 240/1623/20, від 10.12.2024 року у справі № 240/19209/21, оскільки вони стосуються обставин, за яких позивачі отримували захворювання саме з різних, а не тих самих підстав, та обмеження виплати позивачам одноразової грошової допомоги дворічним строком.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження у ході розгляду колегією суддів.
Згідно з положеннями статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Із врахуванням зазначеного, колегія суддів вказує, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, підстави для здійснення повторного розподілу судових витрат у справі відсутні. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 по справі № 480/10808/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова