Справа № 560/8638/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви-клопотання від 08.05.2026, адресованої Антонінській селищній раді; зобов`язати Антонінську селищну раду повторно розглянути заяву-клопотання від 08.05.2026 та прийняти рішення відповідно до вимоги позивача, а саме: прийняти рішення, яким зобов`язати державного реєстратора Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області прийняти рішення про скасування державної реєстрації договорів оренди на земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005, зареєстровані за індексними номерами 79731612 від 03.07.2025 та 7933592 від 03.07.2025, які, на думку позивача, не погоджені з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, чим порушено статтю 51 Водного кодексу України.
Ухвалою суду від 22.05.2026 відкрито провадження у справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке. 
Зазначає, що 08.05.2026 звернувся до Антонінської селищної ради із заявою-клопотанням, у якій просив прийняти рішення про зобов`язання державного реєстратора Антонінської селищної ради прийняти рішення про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок водного фонду з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005.
Вказує, що державна реєстрація відповідних договорів оренди була здійснена за відсутності погодження договорів з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, чим, на його думку, порушено статтю 51 Водного кодексу України.
На підтвердження цих доводів позивач, зокрема, посилається на листи Красилівської міської ради та Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України, з яких, на думку позивача, вбачається, що договори оренди водних об`єктів не були погоджені та поверталися із зауваженнями на доопрацювання.
Позивач вважає, що Антонінська селищна рада неналежно розглянула його заяву-клопотання, оскільки рішення ради №43 від 14.05.2026 не містить належного аналізу статті 51 Водного кодексу України, не містить оцінки листів Державного агентства водних ресурсів України та не дає відповіді на всі доводи заяви-клопотання.
Позивач також зазначає, що листом від 15.05.2026 №608/10-07 рада лише формально повідомила його про прийняття рішення №43, однак не надала вичерпної та обґрунтованої відповіді по суті всіх порушених ним питань.
За відзивом на позов, Антонінська селищна рада проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні повністю з таких підстав.
Відповідач зазначає, що звернення позивача від 08.05.2026 було розглянуте у встановленому законом порядку та в межах компетенції ради. 
Стверджує, що питання було винесене на розгляд 52-ї позачергової сесії Антонінської селищної ради восьмого скликання, за результатами розгляду прийнято рішення №43 від 14.05.2026, а позивачу надано письмову відповідь листом від 15.05.2026 №608/10-07.
Вказує, що сам факт незгоди позивача зі змістом прийнятого рішення не свідчить про наявність бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Посилається на те, що вона не наділена повноваженнями скасовувати рішення державного реєстратора або зобов`язувати державного реєстратора приймати конкретні рішення у сфері державної реєстрації речових прав.
Також зазначає, що державний реєстратор при здійсненні повноважень є самостійним суб`єктом державної реєстрації прав, а втручання органів місцевого самоврядування в діяльність державного реєстратора поза межами процедур, визначених законом, не допускається.
На думку відповідача, питання законності державної реєстрації договорів оренди або правомірності дій державного реєстратора може бути предметом окремого спору щодо рішень державного реєстратора або скарги до Міністерства юстиції України, але не свідчить про протиправну бездіяльність Антонінської селищної ради.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
08.05.2026 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області із заявою-клопотанням.
У заяві-клопотанні позивач просив Антонінську селищну раду прийняти рішення, яким зобов`язати державного реєстратора Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області прийняти рішення про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок водного фонду з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005.
Позивач у заяві-клопотанні посилався на те, що державним реєстратором Антонінської селищної ради здійснено державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок водного фонду, однак, на думку позивача, під час державної реєстрації не було подано погоджених договорів оренди з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. 
У зв`язку з цим, позивач вважав, що державна реєстрація проведена всупереч статті 51 Водного кодексу України.
До заяви-клопотання позивач додав копії листів Красилівської міської ради та Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України, а також копії витягів з Державного реєстру речових прав щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005.
З матеріалів справи вбачається, що листом Красилівської міської ради від 13.02.2025 №667/08-10/2025 до Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України було направлено для погодження договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом щодо земельної ділянки площею 1,9324 га з кадастровим номером 6822789100:01:007:0004.
Листом Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України від 26.03.2025, за результатами розгляду матеріалів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822789100:01:007:0004, повідомлено про наявність зауважень до поданого договору. 
У цьому листі, серед іншого, зазначено, що договір не може бути погоджений та повертається із зауваженнями на доопрацювання.
Також з матеріалів справи вбачається, що листом Красилівської міської ради від 28.02.2025 №881/08-10/2025 до Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України було направлено для погодження договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом щодо земельної ділянки площею 1,7025 га з кадастровим номером 6822789100:01:007:0005.
Листом Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України від 02.04.2025, за результатами розгляду матеріалів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822789100:01:007:0005, також повідомлено про наявність зауважень до поданого договору. 
У цьому листі зазначено, що договір не може бути погоджений та повертається із зауваженнями на доопрацювання.
У матеріалах справи містяться витяги з Державного реєстру речових прав щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005.
З витягу щодо ділянки 6822789100:01:007:0004 вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято державним реєстратором Ткачуком Володимиром Михайловичем, індексний номер 79731612 від 03.07.2025.
У позовних вимогах щодо іншої земельної ділянки позивач зазначає індексний номер 7933592 від 03.07.2025. 
Водночас, із наявного у матеріалах справи витягу щодо ділянки 6822789100:01:007:0005 вбачається індексний номер 79733592 від 03.07.2025. 
Суд зазначає, що ця розбіжність не впливає на вирішення спору по суті, оскільки предметом цієї справи є не перевірка законності відповідного реєстраційного рішення, а правомірність розгляду Антонінською селищною радою заяви-клопотання позивача від 08.05.2026.
14.05.2026 Антонінська селищна рада прийняла рішення №43 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 від 08.05.2026 року».
У вступній частині рішення №43 зазначено, що його прийнято, зокрема, керуючись статтями 25, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», після розгляду звернення позивача від 08.05.2026.
Пунктом 1 рішення №43 Антонінська селищна рада відмовила у задоволенні звернення позивача від 08.05.2026 щодо зобов`язання державного реєстратора Антонінської селищної ради прийняти рішення про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок водного фонду з кадастровими номерами 6822789100:01:007:0004 та 6822789100:01:007:0005.
Мотивом відмови у пункті 1 рішення №43 зазначено те, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад не належать повноваження щодо скасування рішень державного реєстратора чи зобов`язання державного реєстратора приймати відповідні рішення у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 2 рішення №43 позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.
Листом від 15.05.2026 №608/10-07 Антонінська селищна рада повідомила позивача, що його звернення від 08.05.2026 розглянуто на засіданні 52-ї позачергової сесії Антонінської селищної ради восьмого скликання, та надіслала до відома рішення №43 від 14.05.2026.
Матеріали справи також містять копію таблиці поіменного голосування щодо питання №43 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 від 08.05.2026 року». 
З цієї таблиці вбачається, що рішення приймалося 14.05.2026 на 52-й позачерговій сесії Антонінської селищної ради восьмого скликання. 
За прийняття рішення проголосували 16 депутатів, відсутніми були 5 депутатів.
На підтвердження повноважень підписанта документів відповідачем надано рішення Антонінської селищної ради №36 від 25.02.2026, яким ОСОБА_2 обрано секретарем Антонінської селищної ради восьмого скликання з 26.02.2026 та покладено на неї здійснення повноважень голови Антонінської селищної ради з 26.02.2026.
Доказів того, що заява-клопотання позивача від 08.05.2026 залишилася без реагування відповідача або не була предметом розгляду на сесії ради, матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі – Закон № 393/96-ВР у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
За частиною третьою статті 3 Закону №393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Частина перша статті 7 Закону №393/96-ВР передбачає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону №393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Згідно із частини першої статті 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
За частиною третьою статті 15 Закону №393/96-ВР, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Частина четверта статті 15 Закону №393/96-ВР встановлює, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
За частиною першою статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 25 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 1) затвердження регламенту ради; 2) утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; 3) утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; 3-1) зміна найменування ради як юридичної особи публічного права, статусу сільського, селищного, міського голови, депутатів ради у разі зміни адміністративно-територіального устрою; 4) обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; 5) затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; 6) утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради; 6-1) утворення старостинських округів, затвердження Положення про старосту, затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону; 7) затвердження плану роботи ради та заслуховування звіту про його виконання з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; 8) заснування місцевих публічних аудіовізуальних медіа у порядку, визначеному Законом України "Про медіа"; 8-1) прийняття рішень про виділення центрам підготовки громадян до національного спротиву землі, приміщень, навчальних матеріально-технічних засобів, забезпечення розміщення філій; 8-2) виділення коштів на фінансування філій центрів підготовки громадян до національного спротиву та здійснення контролю за їх використанням; 9) заслуховування звіту сільського, селищного, міського голови про діяльність виконавчих органів ради, у тому числі щорічного звіту про здійснення державної регуляторної політики виконавчими органами відповідної ради; 10) прийняття рішення про недовіру сільському, селищному, міському голові; 11) заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує; 12) заслуховування повідомлень депутатів про роботу в раді, виконання ними доручень ради; 13) розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах; 14) прийняття рішень щодо дострокового припинення повноважень депутата ради в порядку, встановленому законом; 15) скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; 16) прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови у випадках, передбачених цим Законом; 18) прийняття рішення про проведення місцевого референдуму; 19) прийняття відповідно до законодавства рішень щодо організації проведення референдумів та виборів органів державної влади, місцевого самоврядування та сільського, селищного, міського голови; 20) прийняття рішень про наділення органів самоорганізації населення окремими власними повноваженнями органів місцевого самоврядування, а також про передачу коштів, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення; 21) прийняття рішень про об`єднання в асоціації або вступ до асоціацій, інших форм добровільних об`єднань органів місцевого самоврядування та про вихід з них; 21-1) схвалення угод про об`єднання єврорегіонального співробітництва, прийняття рішень про утворення об`єднання єврорегіонального співробітництва, про приєднання до такого об`єднання або про вихід з нього, затвердження статуту об`єднання єврорегіонального співробітництва та внесення до нього змін; 21-2) схвалення угод про європейське об`єднання територіального співробітництва, прийняття рішень про утворення європейського об`єднання територіального співробітництва, про приєднання до такого об`єднання або про вихід з нього; 21-3) прийняття рішень про вступ до відповідних міжнародних асоціацій, інших об`єднань; 21-4) прийняття рішень щодо фінансування діяльності органів міжтериторіального та транскордонного співробітництва; 22) затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з питань підготовки територіальної оборони та підготовки громадян України до національного спротиву, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; 22-1) прийняття рішень про відновлення пошкодженого/знищеного нерухомого майна на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, яке постраждало внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, і затвердження відповідних місцевих програм з відновлення пошкоджених/знищених (зруйнованих) об`єктів нерухомого майна; 22-2) прийняття рішень про передачу у власність отримувачам компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна, які було пошкоджено/знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, об`єктів нерухомого майна, відновлених у рамках реалізації місцевих програм з відновлення пошкоджених/знищених (зруйнованих) об`єктів нерухомого майна або в іншому порядку, передбаченому законодавством України; 22-3) затвердження місцевих планів зменшення обсягів антропогенних викидів парникових газів та збільшення обсягів видалення парникових газів поглиначами, а також місцевих стратегій адаптації до зміни клімату або прийняття рішень про включення політик та заходів щодо пом`якшення наслідків зміни клімату та адаптації до неї до регіональних стратегій розвитку, стратегій розвитку територіальних громад та планів заходів щодо їх реалізації, місцевих та регіональних програм охорони довкілля та інших документів планування місцевого рівня; 23) розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; 24) встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; 25) утворення цільових фондів, затвердження положень про ці фонди; 25-1) утворення місцевих фондів фінансової підтримки кінематографії, у тому числі програм грантової, конкурсної або позаконкурсної підтримки кінематографії, визначення умов та порядку використання цих фондів; 26) прийняття рішень щодо здійснення місцевих запозичень; 27) прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету; 28) прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; 28-1) прийняття рішень про укладення спеціальних інвестиційних договорів відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями"; 29) встановлення для юридичних осіб, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету; 30) прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення публічно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про передачу об`єктів права комунальної власності на праві узуфрукта комунального майна, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання юридичних осіб комунальної власності відповідної територіальної громади.
Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради;
30-1) прийняття рішень про визначення критеріїв, відповідно до яких утворення наглядової ради є обов`язковим у комунальних унітарних підприємствах та у господарських товариствах, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; про затвердження порядку утворення наглядової ради, порядку призначення членів наглядової ради комунального унітарного підприємства; про визначення кола питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради комунального унітарного підприємства; про встановлення вимог до незалежних членів наглядової ради комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; 30-2) визначення критеріїв відбору незалежного аудитора та критеріїв віднесення комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді, до таких, фінансова звітність яких (у тому числі консолідована) підлягає обов`язковій перевірці незалежним аудитором, та затвердження порядку такої перевірки і порядку залучення незалежного аудитора; 31) прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; 32) створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб`єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, некомерційних товариств, господарських товариств, визначення повноважень цих органів (служб); 33) вирішення відповідно до законодавства питань про створення юридичних осіб, у тому числі з іноземними інвестиціями; 33-1) прийняття рішень щодо надання згоди на організацію співробітництва територіальних громад, приєднання до співробітництва у формах, визначених статтею 4 Закону України "Про співробітництво територіальних громад", схвалення проекту договору про співробітництво, додаткового договору про приєднання до співробітництва та інших рішень, пов`язаних із здійсненням відповідно до зазначеного Закону співробітництва територіальних громад; 33-2) заслуховування звітів, пов`язаних із здійсненням відповідно до Закону України "Про співробітництво територіальних громад" співробітництва територіальних громад, суб`єктом якого є територіальна громада села, селища, міста; 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; 34-1) прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель; 35) затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України; 36) вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення, а також про припинення дії такого дозволу; 37) прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу; 37-1) прийняття рішень про утворення кінокомісії, організацію територій та об`єктів як привабливих локацій для кінозйомок, а також ефективне використання потенціалу української сервісної індустрії в галузі кінематографії, формування бази даних відповідних об`єктів, визначення умов їх використання; 37-2) прийняття рішень про організацію та здійснення заходів щодо захисту тварин від жорстокого поводження; 37-3) вжиття заходів та забезпечення дотримання заборони провадження діяльності пересувних звіринців, пересувних зоопарків, пересувних виставок диких тварин та іншої забороненої Законом України "Про захист тварин від жорстокого поводження" діяльності в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; 38) надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для управління відходами, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію; 39-1) прийняття рішення про створення відповідно до закону за рахунок коштів місцевого бюджету спеціалізованих установ з надання безоплатної первинної правничої допомоги, призначення і звільнення керівників цих установ, залучення в установленому законом порядку юридичних осіб приватного права, адвокатів та інших фахівців у відповідній галузі права до надання безоплатної первинної правничої допомоги; 40) заслуховування інформації прокурорів та керівників органів Національної поліції про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадської безпеки і порядку та результати діяльності на відповідній території; 41) прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; 42) затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; 43) затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції; 44) встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; 45) прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; 45-1) визначення територій, на яких можуть проводитися потенційно небезпечні заходи в умовах присутності цивільного населення за участю особового складу Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів з використанням озброєння і військової техніки; 46) прийняття рішень, пов`язаних із створенням спеціальних вільних та інших зон, змінами в статусі цих зон, внесення до відповідних органів пропозицій з цих питань; надання згоди на створення таких зон за ініціативою Президента України або Кабінету Міністрів України; 47) прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом; 48) затвердження статуту територіальної громади; 49) затвердження відповідно до закону Положення про зміст, опис та порядок використання символіки територіальної громади; 50) прийняття рішень щодо виконання положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону України "Про засади державної мовної політики"; 51) надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності; 52) створення відповідно до законодавства комунальної аварійно-рятувальної служби, а також пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення місцевої та/або добровільної пожежної охорони; 53) затвердження відповідно до закону Положення про помічника-консультанта депутата ради та опису посвідчення помічника-консультанта депутата ради; 54) вирішення питань управління небезпечними відходами у складі побутових відходів відповідно до законодавства; 54-1) затвердження місцевих планів управління відходами; 54-2) визначення адміністратора послуги з управління побутовими відходами; 56) визначення шляхів стимулювання користування електромобілями та іншими екологічними видами транспорту; 56-1) затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів; 57) встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж"; 58) прийняття рішення про запровадження системи енергетичного менеджменту, затвердження положення про систему енергетичного менеджменту; 59) затвердження місцевих енергетичних планів та середньострокових цільових програм з їх виконання. 
Частина друга цієї статті Закону №280/97-ВР визначає, що виключно на пленарних засіданнях міських рад (міст з районним поділом), крім питань, зазначених у частині першій цієї статті, вирішуються такі питання: 1) визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи в інтересах територіальних громад районів у містах; 2) встановлення нормативів централізації коштів від земельного податку на спеціальних бюджетних рахунках районів міста; 3) зміна найменування районних у містах рад (у разі їх створення) як юридичних осіб публічного права, статусу депутатів таких рад у разі зміни адміністративно-територіального устрою.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
За абзацом першим частиною другою статті 59 Закону №280/97-ВР, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі – Закон № 1952-IV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №1952-IV, загальними засадами державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. 
За пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність. 
Відповідно до частини першої статті 11 Закону №1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
За частиною другою статті 11 Закону №1952-IV, втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Згідно із частиною третьою статті 26 Закону №1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 37 Закону №1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 51 Водного кодексу України (далі – у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
У постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності.
Зазначений підхід узгоджується з принципом дії закону в часі та означає, що суд не може обґрунтовувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень мотивами, які не були покладені цим суб`єктом в основу відповідного рішення на момент його прийняття.
Отже, оцінюючи рішення Антонінської селищної ради №43 від 14.05.2026 та пов`язану з ним поведінку відповідача, суд виходить із тих мотивів, які були зазначені у цьому рішенні, та з тих обставин, які існували на момент його прийняття. 
Додаткові пояснення відповідача, наведені у відзиві, не можуть підміняти або доповнювати мотиви рішення №43, але можуть враховуватися судом у тій частині, у якій вони пояснюють уже зазначену в рішенні правову позицію відповідача.
У постанові від 30.07.2020 у справі №826/3849/16 Верховний Суд зазначив, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, вжито необхідні заходи і заявнику надано вичерпну відповідь.
У постанові від 30.11.2020 у справі №280/4698/19 Верховний Суд, застосовуючи статті 1, 3, 7, 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», виходив із того, що відповідь за результатами розгляду заяви має бути надана органом, до компетенції якого входить вирішення порушених у заяві питань, а рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, має бути доведене до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон, викладенням мотивів відмови та роз`ясненням порядку оскарження.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.09.2019 у справі №814/2467/17, відповідно до якої незгода особи зі змістом отриманої відповіді на звернення сама по собі не свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та порушення Закону України «Про звернення громадян».
У постанові від 27.05.2024 у справі №320/9465/21 Верховний Суд, застосовуючи Закон №1952-IV, зазначив, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, а також самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав.
У постанові від 22.09.2022 у справі №380/12913/21 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд, вирішуючи питання про ефективний спосіб захисту, має враховувати характер порушення та обставини конкретної справи. Верховний Суд виходив із того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення можливе тоді, коли для цього виконано всі умови, визначені законом, а прийняття такого рішення не передбачає застосування дискреції. Перебирання непритаманних суду повноважень органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Водночас, наведений правовий висновок не означає, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення, яке законом не віднесене до компетенції такого суб`єкта. 
Навпаки, спосіб захисту має відповідати вимогам закону та обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Зазначені висновки Верховного Суду суд застосовує з урахуванням конкретних обставин цієї справи, змісту заяви-клопотання позивача від 08.05.2026, мотивів рішення Антонінської селищної ради №43 від 14.05.2026 та меж заявлених позовних вимог.
Так, предметом судового розгляду у цій справі є правомірність поведінки Антонінської селищної ради під час розгляду заяви-клопотання позивача від 08.05.2026.
У той же час, суд не вирішує у цій справі питання законності договорів оренди земельних ділянок водного фонду, не перевіряє правомірність рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та не встановлює дійсність чи недійсність договорів оренди.
Такі питання не є предметом заявленого позову, оскільки позов подано до Антонінської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду звернення позивача та про зобов`язання повторно розглянути це звернення.
Позивач формально просить визнати протиправною саме бездіяльність відповідача.
Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оспорює не повну відсутність реагування ради, а якість та повноту розгляду його заяви-клопотання від 08.05.2026.
При цьому, суд виходить з того, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце тоді, коли такий суб`єкт не вчиняє дії, яку він зобов`язаний був вчинити на підставі Конституції чи закону.
У той же час, матеріалами справи підтверджено, що Антонінська селищна рада не залишила заяву-клопотання позивача від 08.05.2026 без розгляду. 
Звернення позивача було винесене на розгляд 52-ї позачергової сесії ради, за результатами розгляду прийнято рішення №43 від 14.05.2026, а листом від 15.05.2026 №608/10-07 позивача повідомлено про результати розгляду та направлено йому копію рішення.
За таких обставин, довід позивача про бездіяльність відповідача в розумінні повного невчинення дій з розгляду звернення не підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, суд перевіряє, чи був розгляд заяви-клопотання позивача належним у розумінні статей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян».
Так, заява-клопотання позивача від 08.05.2026 містила одну основну вимогу: прийняти рішення, яким зобов`язати державного реєстратора Антонінської селищної ради прийняти рішення про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок водного фонду.
Тобто безпосереднім предметом звернення було не абстрактне прохання надати правову оцінку статті 51 Водного кодексу України і не прохання надати інформацію, а вимога до ради вплинути на державного реєстратора та зобов`язати його прийняти конкретне рішення у сфері державної реєстрації речових прав.
З цього приводу, суд зазначає, що Станом на 14.05.2026 Антонінська селищна рада не була наділена повноваженнями скасовувати рішення державного реєстратора або зобов`язувати державного реєстратора приймати конкретні рішення у сфері державної реєстрації речових прав.
Закон №1952-IV встановлює самостійність державного реєстратора під час прийняття рішень за результатами розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. 
Частина друга статті 11 цього Закону прямо забороняє втручання будь-яких органів влади, посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, рада не могла законно прийняти рішення, яким зобов`язала б державного реєстратора скасувати державну реєстрацію договорів оренди.
Саме цей мотив і був покладений відповідачем в основу рішення №43 від 14.05.2026.
Рада зазначила, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад не належать повноваження щодо скасування рішень державного реєстратора чи зобов`язання державного реєстратора приймати відповідні рішення у сфері державної реєстрації речових прав.
Цей мотив є безпосередньо пов`язаним зі змістом заяви-клопотання позивача, оскільки відповідає на його основну вимогу - чи може рада прийняти рішення про зобов`язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію. 
Відповідач надав негативну відповідь і навів правову причину такої відмови - відсутність відповідних повноважень у ради.
Водночас, довід позивача про те, що рада не надала окремої оцінки статті 51 Водного кодексу України та листам Державного агентства водних ресурсів України, суд відхиляє з таких підстав.
Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що у листах Центрально-Західного міжрегіонального сектору Державного агентства водних ресурсів України від 26.03.2025 та 02.04.2025 зазначалося про неможливість погодження поданих договорів та їх повернення із зауваженнями на доопрацювання. 
Ці обставини були викладені позивачем у заяві-клопотанні та використані ним як аргумент на користь скасування державної реєстрації.
Однак, суд вказує на те, що навіть наявність таких листів не створює для Антонінської селищної ради повноваження скасувати рішення державного реєстратора або зобов`язати його вчинити таке скасування. 
Питання про те, чи були договори оренди водних об`єктів належно погоджені відповідно до статті 51 Водного кодексу України, може мати значення в межах спору про правомірність договорів оренди, реєстраційних дій або рішень державного реєстратора, але не є вирішальним для визначення компетенції Антонінської селищної ради щодо заявленого позивачем прохання.
Одночасно суд звертає увагу, що статті 15 і 19 Закону України «Про звернення громадян» зобов`язують орган розглядати звернення об`єктивно, всебічно і вчасно саме в межах його повноважень. 
Вони не покладають на орган обов`язок приймати рішення, яке законом не віднесене до його компетенції, або втручатися у діяльність іншого суб`єкта владних повноважень, зокрема державного реєстратора.
Крім того, пунктом 2 рішення №43 позивачу роз`яснено порядок захисту його прав у разі незгоди з рішеннями, діями або бездіяльністю державного реєстратора - шляхом звернення до Міністерства юстиції України або до суду відповідно до статті 37 Закону №1952-IV. 
Таке роз`яснення відповідає характеру питання, порушеного позивачем, оскільки його заява стосувалася саме результатів державної реєстрації речових прав.
У той же час, таке роз`яснення не позбавляло позивача права самостійно звернутися до Міністерства юстиції України зі скаргою у порядку статті 37 Закону №1952-IV або до суду з позовом до належного відповідача щодо відповідних реєстраційних дій чи рішень.
Суд також оцінює можливість застосування частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», яка передбачає пересилання звернення за належністю, якщо порушені у зверненні питання не входять до повноважень відповідного органу.
У цій справі позивач звернувся саме до Антонінської селищної ради з вимогою прийняти рішення ради про зобов`язання державного реєстратора вчинити певну реєстраційну дію. 
Тобто предметом звернення було питання про наявність або відсутність у ради повноваження прийняти рішення запропонованого позивачем змісту.
Рада розглянула це питання, відмовила у задоволенні звернення з мотивів відсутності відповідних повноважень і роз`яснила позивачу спеціальний порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, передбачений статтею 37 Закону №1952-IV.
Суд не вбачає протиправності в тому, що відповідач не переслав звернення до Міністерства юстиції України з огляду на таке. 
Міністерство юстиції України не є органом, який за зверненням громадянина повинен приймати рішення про зобов`язання конкретного державного реєстратора Антонінської селищної ради скасувати державну реєстрацію на підставі рішення селищної ради. 
Закон №1952-IV передбачає спеціальний порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, який реалізується шляхом подання відповідної скарги або позову за правилами, визначеними законом. 
Тому в межах розгляду заяви-клопотання позивача від 08.05.2026 достатнім було роз`яснення позивачу такого порядку захисту.
За таких обставин, суд не встановив протиправної бездіяльності відповідача у зв`язку з непересиланням звернення до іншого органу.
Суд також відхиляє довід позивача про те, що рішення №43 не містить жодної норми закону, на підставі якої йому відмовлено з таких мотивів. 
Рішення №43 містить посилання на статті 25, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтю 37 Закону №1952-IV. Крім того, у рішенні прямо зазначено мотив відмови - відсутність у ради повноважень щодо скасування рішень державного реєстратора чи зобов`язання державного реєстратора приймати рішення у сфері державної реєстрації речових прав.
Одночасно суд враховує, що рішення №43 не містить детального аналізу кожного листа Державного агентства водних ресурсів України та кожного аргументу позивача щодо статті 51 Водного кодексу України. 
Проте, суд виходить з того, що це саме по собі не свідчить про протиправність розгляду звернення, оскільки відповідь ради стосувалася визначального питання - відсутності в неї компетенції прийняти рішення того змісту, якого вимагав позивач.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно та виходить з мотивів, наведених у самому рішенні №43. 
У цьому рішенні відповідач не обґрунтовував відмову тим, що договори були чи не були погоджені з Державним агентством водних ресурсів України, а виходив із відсутності повноважень у ради втручатися у діяльність державного реєстратора. 
Саме цей мотив суд і перевіряє.
З огляду на положення статті 11 Закону №1952-IV, статей 25, 26, 59 Закону №280/97-ВР та статей 15, 19 Закону №393/96-ВР, суд дійшов висновку, що зазначений мотив є правомірним і достатнім для відмови в задоволенні заяви-клопотання позивача від 08.05.2026.
Окрім того, суд відхиляє вимогу позивача про зобов`язання Антонінської селищної ради повторно розглянути заяву-клопотання та прийняти рішення відповідно до його вимоги з огляду на таке.
За змістом частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише за умови, що для такого рішення виконано всі умови, визначені законом, і його прийняття не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі відсутня перша необхідна умова - Антонінська селищна рада не має передбачених законом повноважень зобов`язувати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію договорів оренди. 
Тому суд не може зобов`язати раду прийняти рішення, яке вона не уповноважена приймати.
Суд також не вбачає підстав для часткового задоволення позову шляхом зобов`язання ради повторно розглянути звернення без обов`язку прийняти рішення на користь позивача.
Такий спосіб захисту застосовується тоді, коли суд встановлює протиправність попереднього розгляду або неповноту розгляду, яка вплинула на результат вирішення звернення. 
У цій справі рада розглянула звернення, визначила відсутність у себе компетенції прийняти рішення запропонованого позивачем змісту та роз`яснила порядок оскарження рішень державного реєстратора. 
Підстав вважати такий розгляд протиправним суд не встановив.
Суд окремо зазначає, що незгода позивача зі змістом прийнятого рішення не є тотожною бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене вище, матеріали справи не підтверджують протиправної бездіяльності відповідача, а відповідач довів правомірність розгляду заяви-клопотання позивача від 08.05.2026 у межах своєї компетенції.
Підстав для задоволення позовних вимог повністю, частково або в інший спосіб, ніж просить позивач, суд не встановив.
Отже, у задоволенні позовних вимог в цій справі слід відмовити повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Антонінська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області (пл. Графська, 6,с-ще Антоніни,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,31022 , код ЄДРПОУ - 04407342) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений