Постанова
Іменем України

19 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 604/448/23
провадження № 61-3040св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - фермерське господарство «Золотий жайвір»,
відповідачі: ОСОБА_1 , фермерське господарство «Агро Остап`є»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року у складі судді: Сташківа Н. Б. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірський Б. О., Хома М. В., 

Історія справи
Короткий зміст позову

У квітні 2023 року ФГ «Золотий жайвір» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ФГ «Агро Остап`є» про визнання укладеним договорів оренди на новий строк та визнання відсутності права оренди.

Позов мотивований тим, що 15 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір» було укладено договір оренди землі № 2/065 від 15 березня 2016 року. Згідно умов вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,767 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0302 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, строком на 7 років.

Протягом усього часу перебування земельної ділянки в оренді не було жодних претензій чи зауважень з боку орендодавця щодо неналежного виконання орендарем своїх обов`язків.

За місяць до закінчення строку договору позивач, дотримуючись вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», 17 лютого 2023 року направив власнику земельної ділянки ОСОБА_1 лист-повідомлення за №13/02/23-2 від 13 лютого 2023 року про намір скористатись переважним правом на укладення на новий строк договору оренди. До листа було додано три примірники проєкту договору оренди землі на новий строк.

Відповіді від орендодавця орендар не отримав та продовжив користуватися земельною ділянкою. Проте, у березні 2023 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 , не надіславши лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди землі на новий строк, не витребувавши земельну ділянку від позивача, у володінні якого вона перебуває, уклав договір оренди з іншим орендарем - ФГ «Агро Остап`є».

На підставі цього договору, 26 березня 2023 року державним реєстратором Збаразької міської ради Тернопільської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №49747007 про інше речове право - право оренди ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки за кадастровим номером 6124685700:01:001:0302.

ФГ «Золотий жайвір» як первинний орендар має переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

ФГ «Золотий жайвір» просило:
визнати укладеним договір оренди землі в запропонованій редакції на новий строк;
визнати відсутнім права оренди в ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки, площею 1,767 га, за кадастровим номером 6124685700:01:001:0302 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року: 
в задоволенні позову ФГ «Золотий жайвір» відмовлено; 
стягнуто з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн;
скасовано заходи забезпечення позову, щодо заборони ОСОБА_1 до вирішення справи по суті вчиняти дії, пов`язані із передачею у володіння чи користування інших осіб земельної ділянки площею 1,767 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0302 цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Остапівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що вжиті ухвалою Підволочиського районного суду 21 квітня 2023 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
04 січня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу ФГ «Золотий Жайвір» надіслано лист-повідомлення згідно якого відповідач повідомив позивача що не бажає поновлювати дію договору і має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб на свій розсуд. У зв`язку з чим просить утриматись від дій, які б перешкодили відразу після закінчення строку дії договору використовувати земельну ділянку. Фактичне використання земельної ділянки після закінчення строку дії договору трактуватиметься як самовільне заволодіння земельною ділянкою. Вказаний лист-повідомлення надіслано цінним листом на офіційну адресу ФГ «Золотий жайвір» проте повернутий у зв`язку з тим що адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того 01 березня 2023 року ОСОБА_1 повідомив, що запропонована орендна плата або отримання продукції в натуральній формі є невигідною для нього, а тому і не бажає продовжувати дію договору;
згідно з проектом договору оренди землі передбачено зміну істотних умов, а саме строк дії договору оренди збільшився з 7 років до 10 років. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Сторонами не досягнуто домовленості щодо змінених істотних умов договору, а тому в силу частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право орендаря на укладення договору оренди землі є припиненим;
установивши, що орендар не дотримався встановлених законом процедури і строків, а у орендодавців відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір», оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін;
згідно з витягом з Державного реєстру речових прав, право оренди земельної ділянки площею площею 1,767 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0302 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області припинено орендарем ФГ «Золотий жайвір» 25 березня 2023 року та зареєстровано за ФГ «Агро Остапє» 27 березня 2023 року;
щодо доводів представника позивача, що орендодавець уклав договір оренди з іншим орендарем, суд виходить із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17. У даній справі спір виник щодо переважного права позивача на визнання продовженим (укладення на новий строк) договору оренди нежитлового приміщення з правом викупу. Заявник у касаційній скарзі посилався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 777 ЦК України. Відхиляючи касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що застосовану в частині першій статті 285 Господарського кодексу України (ГК України) та в частині першій статті 777 ЦК України фразу, що орендар має переважне право перед іншими особами, необхідно розуміти так, що переважне право може бути лише в разі наявності інших осіб, що мають намір взяти в оренду той самий предмет, і волі та бажання орендодавця передати даний предмет в оренду. Намір власника використовувати орендоване майно для власних потреб означатиме відсутність інших претендентів на отримання в оренду майна, а отже і повну відсутність, як такого, переважного права у попереднього наймача перед такими претендентами. Переважне право щодо оренди приватного майна може бути лише за інших рівних умов для всіх претендентів на орендоване майно, оскільки інакше суперечило б праву та інтересу власника здати в оренду майно на більш сприятливих умовах. З урахуванням положень частини першої статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанції про відхилення доводів заявника про те, що відповідач зобов`язаний був укласти договір оренди на новий строк після отримання повідомлення орендаря про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк незалежно від наміру використовувати майно для власних потреб;
суд відхиляє доводи представника позивача з приводу того, що орендар по закінченню строку договору оренди продовжував користуватися земельними ділянками, які були передані позивачу в оренду, та до цього часу орендодавцям не поверталися, що підтверджується відсутністю складених між сторонами актів повернення земельних ділянок з оренди, оскільки умовами договорів оренди не передбачено складання таких актів. Закон також не містить будь-яких положень про обов`язок сторін скласти акт повернення земельної ділянки, та відповідно до статті 34 Закону №161-XIV, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором;
також суд відхиляє посилання представника відповідачів на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. Якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість якої визначена у частині восьмій статті 33 Закону № 161-XIV, то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною такої угоди з викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення (близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (пункти 65-67) і від 29 травня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (пункти 76-77);
враховуючи вимоги закону та усталену судову практику, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаної роботи адвокатом, часом витраченим на надані послуги, відсутність клопотання зі сторони представника позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2023 року у задоволенні заяви ФГ «Золотий жайвір» про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у задоволенні позовних вимог ФГ «Золотий Жайвір» і вирішено питання про стягнення саме із позивача в користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то у задоволені заяви позивача слід відмовити.

Додатковим рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2023 року судові витрати понесені у цивільній справі за позовом ФГ «Золотий жайвір» до ОСОБА_1 , ФГ «Агро Остап`є» про визнання укладеним договору оренди на новий строк та визнання відсутнім права оренди, що складаються із сплаченого позивачем та документально підтвердженого судового збору в розмірі в розмірі 5 368,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн покладено на позивача ФГ «Золотий Жайвір».

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки у задоволенні позовних вимог ФГ «Золотий Жайвір» відмовлено, тому понесені позивачем витрати, що складаються із судового збору в розмірі 5 368 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн необхідно покласти на ФГ «Золотий Жайвір».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року: 
апеляційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» залишено без задоволення; 
рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року залишено без змін;
стягнуто з позивача ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 000 грн;
поновлено дію рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
ОСОБА_1 04 січня 2023 року та 01 березня 2023 року направляв до ФГ «Золотий жайвір» листи-повідомлення, якими повідомляв, що він не бажає поновлювати дію договору оренди з господарством та має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб. Листи позивачу вручено, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення. У постанові від 28 вересня 2020 року (справа № 272/440/18) Верховний Суд зазначив, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, у зв`язку з бажанням власника землі самостійно користуватися своєю землею, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір»;
під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушення переважного права ФГ «Золотий жайвір», оскільки відповідач у встановленому законом порядку вказав на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з ФГ «Золотий жайвір». Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Після закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного з ФГ «Золотий жайвір», ОСОБА_1 розпорядився належною йому земельною ділянкою на власний розсуд, передавши її в оренду ФГ «Агро Остап`є»;
доводи апеляційної скарги про те, що згідно листа відповідача, він заперечував проти продовження дії (поновлення) вже укладеного договору оренди земельної ділянки, проте позивач повідомляв їх про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, на увагу не заслуговують, оскільки мають ознаки надмірного формалізму та не спростовують факту відсутності волевиявлення у відповідача щодо пролонгації договірних відносин із позивачем у будь-якій формі;
колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що судом не було з`ясовано, які саме з запропонованих позивачем умов договору не влаштовували відповідача та чи повідомив він позивача, які істотні умови будуть прийнятними для нього, а також не було встановлено чи укладений договір оренди землі між орендодавцем та ФГ «Агро Остап`є» містять кращі або ж рівні умови, ніж ті, що були запропоновані ФГ «Золотий жайвір», оскільки первинним пріоритетом у даній справі є саме встановлення волевиявлення власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження своєю землею, який вирішив не продовжувати договірні відносини із позивачем та повідомив його про це у визначений законом та договором строк;
колегія суддів вважала безпідставними твердження заявника про те, що лише повідомлення орендодавця про неприйнятність для нього умов договору, проєкт якого був йому направлений, без доведення до відома орендаря прийнятних для нього умов, є недостатнім для підтвердження факту досягнення згоди щодо істотних умов договору оренди в розумінні статті 777 ЦК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки відповідач у зв`язку з відстутністю волевиявлення на продовження договору оренди землі на новий строк, направляв до ФГ «Золотий жайвір» листи-повідомлення, якими повідомляв, що він не бажає поновлювати дію Договору оренди з ФГ «Золотий жайвір» та має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб;
суд першої інстанції, крім наведених обставин, також мотивував своє рішення тим, що орендар не дотримався встановлених законом процедури і строків» з чим колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного. Згідно з наявного в матеріалах справи копії витягу ДРРП, державна реєстрація укладеного між сторонами договору оренди відбулась 25 березня 2016 року, і саме з цього моменту договір оренди набрав чинності, строк його дії закінчувався 25 березня 2023 року. Тому надіслання позивачем 17 лютого 2023 року на адресу ОСОБА_1 листа-повідомлення про намір продовжити термін оренди земельної ділянки відбулось в межах передбачених законом строків. Зважаючи на наведені положення законодавства, обставини, встановлені судом першої інстанції, та беручи до уваги те, що місцевий суд, хоча і припустився помилки щодо вирішення питання дотримання позивачем строків надсилання листа-повідомлення ОСОБА_1 , однак це не призвело до неправильного вирішення спору у цій справі, так як суд окрім зазначеного, вірно врахував відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на продовження орендних відносин із позивачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ФГ «Золотий жайвір»;
на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокат Хацкевич Р. М. 21 червня 2023 року надав суду копію договору про надання юридичних послуг №20/04/01, укладеного 20 квітня 2023 року між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є», акт приймання-передачі наданих послуг від 30 травня 2023 року, з яких вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 10 000 грн за консультації з питань застосування законодавства, складання процесуальних документів, написання відзиву та клопотань. ФГ «Агро Остап`є», сплачено по договору гонорар у розмірі 10 000 грн, що підтверджується квитанцією №151 від 30 травня 2023 року. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ФГ «Агро Остап`є». При цьому з матеріалів справи не вбачається будь-яких письмових клопотань чи заперечень щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, в тому числі в апеляційній скарзі;
доводи апеляційної скарги про те, що подані адвокатом Хацкевичем Р. М. докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу сторонам не надсилались, є необґрунтованими, оскільки обов`язок щодо надсилання іншим учасникам справи таких доказів передбачений в тому випадку, коли сторона по справі подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала додатки - докази понесення витрат на правничу допомогу, які є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому до такої заяви підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо подання заяв, а не правило частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо подання доказів. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21;
доводи апеляційної скарги про неналежність поданих адвокатом доказів витрат на правничу допомогу також є безпідставними, оскільки згідно з ордеру на надання правничої допомоги від 20 квітня 2023 року адвокат Хацкевич Р.М. діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2023 року №20/04/1, який був долучений до матеріалів справи разом з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу. Із змісту цього договору вбачається, що він укладений між ФГ «Агро Остап`є» (замовник) та ТОВ «Правник Експерт» (виконавець) щодо надання юридичних послуг, в тому числі щодо представництва його інтересів у судах усіх рівнів, а ФГ «Агро Остап`є», в свою чергу, зобов`язується оплатити такі послуги. Виконавець має право залучати до виконання послуг третіх осіб. Загальна вартість юридичних послуг включає додаткові витрати на залучення третіх осіб до виконання послуг. Згідно наказу (розпорядження) №4-к від 03 березня 2020 року, ОСОБА_2 працює в ТОВ «Правник Експерт» на посаді юриста. А тому сплата ФГ «Агро Остап`є» коштів за правничу допомогу на рахунок ТОВ «Правник експерт» є належним доказом понесених витрат на правничу допомогу;
у справі, яка переглядається апеляційним судом, представником ФГ «Агро Остап`є» - адвокатом Хацкевичем Р.М. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд надано: ордер на надання правничої правової допомоги, який видано на підставі договору №20/04/01 від 24 жовтня 2023 року; копію договору про надання юридичних послуг № 20/04/01; акт приймання-передачі наданих послуг від 08 грудня 2023 року, з яких вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 8 000 грн за консультації з питань застосування земельного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства в суді апеляційної інстанції, складання процесуальних документів, написання відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на клопотання; копію платіжної інструкції №298 від 28 листопада 2023 року, згідно якої ФГ «Агро Остап`є» сплачено за договором гонорар у розмірі 8000 грн. Таким чином витрати відповідача ФГ «Агро Остап`є» на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами;
доводи представника позивача - адвоката Покотила Ю.В. про неналежність поданих адвокатом доказів витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки на підставі ордеру на надання правничої допомоги ФГ «Агро Остап`є» від 24 жовтня 2023 року, адвокат Хацкевич Р.М. приймав участь у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції та надавав правничу допомогу ФГ «Агро Остап`є», представляючи його інтереси. Оцінку доводам щодо сплати коштів за надання професійної правничої допомогу ТОВ «Правник експерт», а не безпосередньо адвокату Хацкевичу Р. М., колегією суддів зазначено вище;
враховуючи клопотання представника ФГ «Золотий Жайвір» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю та завищеністю, проаналізувавши наведені підстави у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі наданих послуг від 08 грудня 2023 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. На думку апеляційного суду, наведені в акті послуги щодо консультації з питань застосування законодавства в суді апеляційної інстанції, складання процесуальних документів, написання відзиву та клопотання, на переконання апеляційного суду, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи. Колегія суддів враховує, що правова позиція сторін у справі не змінювалась у суді першої та апеляційної інстанцій, у представника відповідача не було необхідності у вивченні додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги, у суді першої та апеляційної інстанцій є ідентичними. Тобто, правова позиція ФГ «Агро Остап`є» була сталою та не змінювалась протягом розгляду спору у суді першої та апеляційної інстанції, адвокат Хацкевич Р.М. надавав правову допомогу відповідачу в обох інстанціях, тому, відповідно, останній був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають. У суді апеляційної інстанції відбулось лише одне судове засідання. З огляду на викладене, враховуючи складність справи та виконані роботи (надані послуги), апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені представником ФГ «Агро Остап`є» - адвокатом Хацкевичем Р.М. витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн до відшкодування у повному обсязі не підлягають, оскільки, на думку суду, є надмірно завищеними. Колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд даної справи у сумі 4 000 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, тому клопотання ФГ «Агро Остап`є» - адвоката Хацкевич Р.М. про стягнення судових витрат підлягає до часткового задоволення.

Аргументи учасників справи

28 лютого 2024 року ФГ «Золотий жайвір» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, в якій просило:
рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати;
ухвалити нове рішення, яким позов ФГ «Золотий жайвір» задовольнити;
вирішити питання щодо судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
судами не було встановлено обставин, які б свідчили про доведення орендодавцем до відома орендаря прийнятних для нього умов нового договору оренди, який пропонував укласти орендар, як і обставин того, що саме на цих умовах (прийнятних для орендодавця і попередньо повідомлених орендареві) було укладено новий договір оренди землі з новим орендарем - ФГ «Агро Остап`є». Враховуючи, що ФГ «Золотий жайвір» як первинний орендар мало переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, то в даному випадку наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця-власника земельної ділянки (який відмовляється укладати договір оренди на новий строк) та з боку наступного орендаря ФГ «Остап`є Агро» (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав позивача як первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги про спонукання до укладення договору оренди на новий строк (тобто про визнання такого договору укладеним) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря, з якими позивач і звернувся до суду. Враховуючи, що позивачем як попереднім наймачем орендодавцеві - власнику земельної ділянки, було надіслано письмове повідомлення про бажання реалізувати своє переважне право, а орендодавець, незважаючи на повідомлення позивача про необхідність використання земельної ділянки для власних потреб, уклав новий договір оренди із новим орендарем, переважне право ФГ «Золотий жайвір» на укладення договору оренди землі на новий строк однозначно є порушеним;
судами встановлено, що підставами позову у даній справі були положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону №340-ІХ, а тому застосування апеляційним судом норми матеріального права в редакції, яка втратила чинність, є помилковим;
доводи позивача, що подані адвокатом Хацкевичем Р. М. докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції сторонам не надсилались, апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки обов`язок щодо надсилання іншим учасникам справи таких доказів передбачений в тому випадку, коли сторона у справі подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала докази донесення витрат на правничу допомогу, які є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому до такої заяви підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо подання заяв, а не правило частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо подання доказів. Такі мотиви апеляційного суду суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 21 вересня 2022 року у справі №725/1301/21, у якій суд зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу;
представником відповідача ФГ «Агро Остап`є» був адвокат Хацкевич Р. М., який згідно ордеру на право представництва відповідачів здійснював свою адвокатську діяльність індивідуально. Доказів на підтвердження сплати саме адвокату Хацкевичу Р. А. гонорару за надання правничої допомоги у даній справі, як і договору про надання правової допомоги, який укладений клієнтом з даним адвокатом, стороною відповідача до матеріалів справи не долучено, що позбавляло суди правових підстав для віднесення цих витрат до витрат на професійну правничу допомогу.

29 березня 2024 року ФГ «Агро Остап`є» та ОСОБА_1 , через Електронний суд подали відзив на касаційну скаргу, який підписаний адвокатом Хацкевичем Р. М., в якому просили:
відмовити в задоволенні касаційної скарги ФГ «Золотий жайвір»;
рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року залишити без змін;
стягнути з позивача на користь ФГ «Агро Остап`є» витрати на надання правової допомоги в зв`язку із розглядом справи в касаційному порядку у розмірі 8 000 грн.

Відзив мотивований тим, що:
надсилання орендодавцем листа з повідомленням про небажання продовжувати термін дії договору оренди є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Позивач втратив переважне право на продовження договору оренди землі на новий строк, оскільки не дотримався процедур, які встановлені в статті 33 Закону України «Про оренду землі»;
представник позивача був ознайомлений з матеріалами судових витрат і подав в судовому засіданні загальне усне заперечення з цього приводу, не уточнивши свою позицію. Представник позивача не подавав і не бажав подати письмові заперечення щодо матеріалів судових витрат. Представник позивача не повідомляв (ні усно ні письмово), в чому на його думку полягає невідповідність порядку подання доказів та неналежність доказів;
наведені позивачем правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 та інших подібних постановах, на які посилається Позивач, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки стосуються заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надсилання заяви з додатками іншим учасникам справи. Тернопільський апеляційний суд врахував норми права у відносинах, що стосуються стягнення витрат на правову допомогу, що не суперечить висновкам, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Постанова Тернопільського апеляційного суду не суперечать висновкам постанови Великої палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3131/19, на яку посилається позивач, оскільки, як було встановлено судами, правову допомогу відповідачам у справі надавав адвокат;
справа № 604/448/23, яку зараз розглядає Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, є повністю схожою до справ № 604/425/23 та № 604/423/23 з тим самим позивачем і тими ж позовними вимогами та аргументами.

02 квітня 2024 року ФГ «Золотий жайвір» через Електронний суд подало до Верховного Суду заперечення проти клопотання про стягнення судових витрат, яке підписане адвокатом Покотилом Ю. В.

Зазначає, що:
представником обох відповідачів є адвокат Хацкевич Р. М., який згідно ордерів на право представництва відповідачів здійснює свою адвокатську діяльність індивідуально. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції представником відповідачів долучено копії договору про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року №20/04/01, укладеного між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є», акт приймання-передачі наданих послуг від 29 березня 2024 року та платіжну інструкцію №373 від 20 березня 2024 року, з яких вбачається, що юридичні послуги були надані ТОВ «Правник експерт», за які відповідач сплатив відповідні суми грошових коштів. Доказів на підтвердження сплати саме адвокату Хацкевичу Р. А. гонорару за надання правничої допомоги у даній справі, як і договору про надання правової допомоги, який укладений клієнтом з даним адвокатом, представником відповідачів не надано, що, на нашу думку, позбавляє суд правових підстав для віднесення цих витрат до витрат на професійну правничу допомогу, а також - подальшого їх стягнення з позивача на користь відповідача;
з долученого представником відповідачів акту приймання-передачі наданих послуг від 29 березня 2024 року вбачається, що ТОВ «Правник експерт» надало ФГ «Агро Остап`є» наступні послуги: «Консультації з питань застосування земельного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства в суді касаційної інстанції. Написання відзиву на касаційну скаргу», в кількості «1», вартістю 8 000 грн. Однак, вказаний акт приймання-передачі наданих послуг від 29 березня 2024 року, як і договір про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року №20/04/01, укладений між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є», не містять відомостей про те, в якій саме справі відповідні юридичні послуги були надані, а також взагалі відсутні відомості про час, затрачений адвокатом (а не іншою особою) на виконані роботи, що не дає можливості визначити їх дійсність та розумність розміру. У зв`язку із цим заявлений розмір судових витрат (за умови наявності правових підстав для їх стягнення) є неспівмірним із обсягом наданих послуг. 

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року:
відкрито касаційне провадження у справі;
у задоволенні заяви ФГ «Золотий жайвір» про зупинення виконання рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року, залишеного без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.

02 червня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І. у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 березня 2024 року зазначено, що у доводах касаційної скарги заявник, посилаючись на те, що оскаржені судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підставами касаційного оскарження зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вказує, що апеляційний суд в оскаржуваних судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17, від 06 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21, від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 13 липня 2022 року у справі № 496/3131/19; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - щодо правильного застосування положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству».

Фактичні обставини

15 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір» укладено договір оренди землі № 2/065, згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,767 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0302 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Договір оренди зареєстрований 25 березня 2016 року, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56384467 від 31 березня 2016 року.

Згідно з пунктом 7 вказаного договору передбачено, що договір укладено на 7 років. По закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

У пункті 8 зазначеного договору передбачено, що у випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

06 січня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу ФГ «Золотий жайвір» надіслано лист-повідомлення від 04 січня 2023 року, яким повідомив позивача про небажання поновлювати дію договору та намір використовувати земельну ділянку для власних потреб на свій розсуд. Вказаний лист-повідомлення надіслано рекомендованим листом з повідомленням на офіційну адресу ФГ «Золотий жайвір» та вручено позивачу 3 лютого 2023 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 3120001990043, згідно витягу з системи АТ «Укрпошта», щодо перевірки статусу відстеження рекомендованих повідомленнь про вручення. Також, 01 березня 2023 року ОСОБА_1 направив до ФГ «Золотий жайвір» лист-відповідь, в якому зазначив, що не бажає продовжувати з ФГ «Золотий жайвір» дію договору оренди земельної ділянки, запропонований розмір орендної плати в новій редакції договору є невигідною.

Позивач на адресу орендодавця ОСОБА_1 направив лист-повідомлення про укладення договору оренди на новий строк №13/02/23-2 від 13 лютого 2023 року, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, запропонував встановити орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі продукцією, строк дії договору 10 років та додав три примірники проєкту договору оренди землі. Лист-повідомлення направлено орендодавцю 17 лютого 2023 року, що підтверджується описом вкладення, накладною на відправлення та фіскальним чеком.

16 березня 2023 року орендарем ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 надіслано повідомлення про продовження терміну з оренди земельної ділянки. У своєму повідомленні ФГ «Золотий жайвір» посилається на те, що пункт 21 договору оренди землі термін повернення земельної ділянки може бути продовжений до 6 місяців у випадку необхідності - потреби зібрання орендарем урожаю сільськогосподарських культур, які були засіяні на орендованій земельній ділянці до закінчення дії договору. Зазначив, що орендарем до закінчення дії договору оренди землі було засіяно орендовану земельну ділянку сільськогосподарськими культурами, у зв`язку з чим виникла потреба у їх зібранні, а тому у випадку неприйняття пропозиції про укладення договору оренди на новий строк, повернення земельної ділянки буде здійснене у відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №327453150 від 30 березня 2023 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 березня 2023 року на підставі листа-повідомлення від 04 січня 2023 року та відповіді на лист-повідомлення від 01 березня 2023 року внесено відомості про припинення речового права (права оренди) ФГ «Золотий жайвір» на земельну ділянку.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав №327454856 від 30 березня 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 26 березня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Агро Остап`є».

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-ІX (далі - Законом № 340-ІХ) Закон України «Про оренду землі» доповнено статтею 32-2 «Поновлення договорів оренди землі» та викладено статтю 33 у новій редакції з назвою «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк», а ЗК України доповнено статтею 126-1«Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови». У частині зазначених змін і доповнень Закон № 340-ІХ набрав чинності 16 липня 2020 року.

У зв`язку з набранням чинності Законом № 340-IX розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» доповнено абзацами 3 і 4, якими передбачено, що договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом № 340-IX, у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у новій редакції) та статтею 126-1 ЗК України. Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом № 340-IX, а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Отже, з урахуванням унормованих розділом IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» правил дії Закону № 340-IX в часі, до спірних правовідносин підлягає застосуванню порядок поновлення договорів оренди землі в редакції статті 33 цього Закону, чинній станом на 15 березня 2016 року, тобто на момент укладення договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у наведеній редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц зазначено, що «усталеним є розуміння переважного права як такого суб`єктивного цивільного право, яке надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне право».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) зазначено, що:
«конструкція статті 33 Закону № 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом № 340-IX передбачала можливість поновлення договору оренди землі у порядку реалізації переважного права на укладення цього договору на новий строк.
Частини п`ята та шоста статті 33 Закону № 161-XIV встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин: 1. За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону № 161-XIV, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду. 2. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону № 161-XIV, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.
Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону № 161-XIV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин.
Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18)».

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що «дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18) зроблено висновок, що «для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Стаття 33 Закону № 161-XIV землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою. Можна зробити висновок, що за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця про намір укласти новий договір оренди з новим орендарем, переважне право діючого орендаря, передбачене статтею 33 Закону «Про оренду землі», буде порушеним, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря має підстави вважатися недобросовісною».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2026 року у справі № 604/810/24 (провадження № 61-5059св25) зазначено,:
«установивши, що після закінчення строку дії договору оренди між ФГ «Золотий жайвір» як орендарем і ОСОБА_1 як орендодавцем не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди на змінених умовах, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання укладеним на новий строк договору оренди землі між ФГ «Золотий жайвір» і ОСОБА_1 у запропонованій позивачем редакції, оскільки орендодавець повідомила орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди. Направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23 (провадження № 61-18021св23), від 21 березня 2024 року у справі № 604/423/23 (провадження № 61-18123св23), від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23 (провадження № 61-17970св23), від 27 травня 2024 року у справі № 604/482/23 (провадження № 61-1799св24), від 28 травня 2024 року у справі № 604/648/23 (провадження № 61-4230св24), від 03 липня 2024року у справі № 604/479/23 (провадження № 61-1195св24), від 05 липня 2024 року у справі № 604/630/23 (провадження № 61-4229св24), від 25 липня 2024 року у справі № 604/647/23 (провадження № 61-1805св24), від 08 серпня 2024 року у справі № 604/779/23 (провадження № 61-3971св24).
Отже, колегія суддів погоджується з твердженням судів попередніх інстанцій про те, що у цій справі не встановлено порушення переважного права ФГ «Золотий жайвір», оскільки ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку повідомила орендаря про відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність її волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення його на новий строк із ФГ «Золотий жайвір». Разом із тим, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження ним на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

«судами встановлено, що відповідями на листи-повідомлення від 15 травня 2024 року та 08 березня 2024 року ОСОБА_1 повідомила ФГ «Золотий жайвір» про небажання поновлювати дію договору оренди землі. При таких обставинах, установивши фактичні обставини у справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову, оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, а у спірних правовідносинах переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору, у зв`язку з тим що ОСОБА_1 як орендодавець заперечувала проти поновлення договору оренди землі. Установивши, що після закінчення строку дії договору оренди між ФГ «Золотий жайвір» як орендарем і ОСОБА_1 як орендодавцем не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди на змінених умовах, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання укладеним на новий строк договору оренди землі між ФГ «Золотий жайвір» і ОСОБА_1 у запропонованій позивачем редакції, оскільки орендодавець повідомила орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди. Направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2025 року у справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24) зазначено: «у справі, яка переглядається, переважне право ФГ «Золотий жайвір» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутня воля орендодавця на укладення нового договору, і вона повідомляла орендаря про небажання поновлювати договір оренди. Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що орендодавець до закінчення дії укладеного договору оренди заперечував саме проти поновлення відповідного договору, проте позивач мав намір скористатися переважним правом на укладення відповідного договору оренди землі на новий строк, оскільки не спростовують відсутність у відповідача наміру продовжувати договірні правовідносини з позивачем, як орендарем. Крім того, такі доводи свідчать про надмірний формалізм позивача, оскільки ОСОБА_1 висловила свої заперечення проти поновлення договору оренди землі, чи укладення його на новий строк. Лист орендодавця є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Проєкт нового договору оренди землі містить інші умови, ніж договір оренди від 15 березня 2016 року, а саме орендарем запропоновано змінити строк дії цього договору. На зміну вказаних істотних умов договору необхідна згода сторін (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Подібних висновків Верховний Суд дійшов у своїх постановах від 21 березня 2024 року у справі № 604/423/23, від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23, від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
ФГ «Золотий жайвір» просило визнати укладеним договір оренди на новий строк та визнати відсутнім право оренди, посилаючись на те, що воно як первинний орендар має переважне право на укладення договору оренди на новий строк;
суди встановили, що 15 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір» укладено договір оренди землі № 2/065. 25 березня 2016 року зареєстроване право оренди на підставі зазначеного договору оренди;
06 січня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу ФГ «Золотий жайвір» надіслано лист-повідомлення від 04 січня 2023 року, яким повідомив позивача про небажання поновлювати дію договору та намір використовувати земельну ділянку для власних потреб на свій розсуд. Вказаний лист-повідомлення ФГ «Золотий жайвір» отримало 03 лютого 2023 року;
ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 направило лист-повідомлення про укладення договору оренди на новий строк №13/02/23-2 від 13 лютого 2023 року, в якому повідомило про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, запропонувало встановити орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі продукцією, строк дії договору 10 років та додало три примірники проєкту договору оренди землі. 01 березня 2023 року ОСОБА_1 направив до ФГ «Золотий жайвір» лист-відповідь, в якому зазначив, що не бажає продовжувати з ФГ «Золотий жайвір» дію договору оренди земельної ділянки, запропонований розмір орендної плати в новій редакції договору є невигідним;
суди врахували, що у разі незгоди орендодавця з поновленням договору оренди згідно з пропозицією, направленою орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі;
суди встановили, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє у зв`язку з бажанням власника землі самостійно користуватися своєю землею;
суди встановили, що згідно з проектом договору оренди землі передбачено зміну істотних умов, а саме строк дії договору оренди збільшився з 7 років до 10 років. Тобто сторонами не досягнуто домовленості щодо змінених істотних умов договору.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір».

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що подані адвокатом Хацкевичем Р. М. докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції сторонам не надсилались, оскільки докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції ФГ «Агро Остап`є» подало 21 червня 2023 року (т.1, а.с.118-121). Після цього представник позивача брав участь у судовому засіданні 06 вересня 2023 року, в якому відбувалося дослідження письмових доказів, що підтверджується протоколом судового засідання № 1874258 (т.1, а. с. 140-143). 

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги, що представником ФГ «Агро Остап`є» був адвокат Хацкевич Р. М., і в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження сплати адвокату гонорару за надання правничої допомоги, оскільки згідно з ордером на надання правничої допомоги від 20 квітня 2023 року адвокат Хацкевич Р. М. діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2023 року №20/04/1 (т.1, а. с. 45, 119, 120). 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить залишити без задоволення; оскаржені рішення - без змін.

Висновки за результатами розподілу судових витрат 

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
у відзиві ФГ «Агро Остап`є» просить стягнути з позивача на користь ФГ «Агро Остап`є» витрати на надання правничої допомоги в зв`язку із розглядом справи в касаційному порядку у розмірі 8 000 грн. На підтвердження понесених витрат відповідач надав: договір 20/04/01 про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року, додаток № 41/24 до договору про надання юридичних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг від 29 березня 2024 року, платіжну інструкцію №373 від 20 березня 2024 року;
ФГ «Золотий Жайвір» заявило клопотання, в якому зазначає про те, що заявлений розмір судових витрат є неспівмірним із обсягом наданих послуг;
враховуючи клопотання ФГ «Золотий Жайвір» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю та завищеністю, проаналізувавши наведені підстави у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також подані документи, колегія суддів суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом наданих послуг не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Касаційний суд враховує, що правова позиція відповідача ФГ «Агро Остап`є» не змінювалась у суді першої та апеляційної інстанцій. Тому з урахуванням залишення касаційної скарги без задоволення, заперечень позивача касаційний суд вважає, що із ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» належить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з подання касаційної скарги, у розмірі 4 000 грн, оскільки такий розмір витрат співмірний зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Золотий жайвір» залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Стягнути з фермерського господарства «Золотий жайвір» на користь фермерського господарства «Агро Остап`є» судові витрати на професійну правничу допомогу, які понесені у зв`язку з подання відзиву на касаційну скаргу, в розмірі 4 000 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко