РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 621/2272/25
Провадження 2/621/338/26
27 квітня 2026 року        м. Зміїв Харківської області
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді В. Філіп`євої,
за участю секретаря судового засідання А. Головіна
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат С.Сергієнко (не з`явились),
відповідач 1 - ОСОБА_2 (не з`явився),
відповідач 2 - ОСОБА_3 (не з`явилась),
розглянувши у порядку загального позовного провадження за відсутності учасників цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:
18.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позову зазначено, що в 1987 році позивач познайомився з ОСОБА_4 . На той час, чоловік ОСОБА_4 загинув і вона самостійно виховувала дочку ОСОБА_3 . З 1988 року позивач та ОСОБА_4 стали проживати разом, як чоловік та дружина, вели спільне господарство та виховували дитину.  ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_2 . Позивач з дружиною мали гарні подружні відносини, але ніколи не замислювалися над тим, що потрібно зареєструвати шлюб. Вони виховували разом двох дітей, мали спільний бюджет, взаємні права та обов?язки. Позивач та ОСОБА_4 разом з дітьми однією сім?єю проживали за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_4 , хоча зареєструвався позивач у будинку за вказаною адресою лише 29 вересня 2004 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла. Похованням дружини займався позивач разом із дітьми. Після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Сібільової С.М. з заявою щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
30 червня 2025 року позивачу було надано відповідь нотаріуса № 345/02-14, з якої вбачається, що у спадковій справі № 52/2025, що була заведена 20.06.2025 року щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , знаходяться документи, які з безспірністю підтверджують факт смерті спадкодавиці, час та місце відкриття спадщини. Однак факт спільного проживання зі спадкодавицею однією сім`єю не підтверджений, в зв`язку з чим нотаріус не має можливості оформити заявникові Свідоцтво про право на спадщину за законом.
Оскільки від встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та дружини без реєстрації шлюбу у період з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_4 , залежить наявність підстав для оформлення прав на спадкування, тобто має для позивача юридичне значення, а в іншим способом встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавицею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Протоколом автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 року справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області І. Вельможної.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області І. Вельможної від 05.08.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом учасників в судове засідання.
27.08.2025 року по справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.
В зв`язку з тривалою хворобою судді І.Вельможної, на підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області № 02-06/158 від 13.10.2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено для розгляду справи суддю В.Філіп`єву.
Ухвалою судді В.Філіп`євої від 18.11.2025 року цивільну справу прийнято суддею В.Філіп`євою до розгляду.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 року судом витребувано докази по справі.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко С.М. просила розгляд справи проводити без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову.
Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Відповідно до ч. ч. 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи, а визнання позову відповідачами не зачіпає інтереси третіх осіб та не суперечить закону, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників.
В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, та докази, подані в обгрунтування позовних вимог, суд встановив наступне:
Згідно паспорту серії НОМЕР_1 виданого Зміївським РВ УМВС України в Харківській області 31.03.1999 року, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Веприк, Гадяцького району Полтавської області (а. с. 8 - 10).
Відповідно до інформації відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району № 1180 від 24.03.2025 року, за відомостями в Реєстрі територіальної громади, разом із померлою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 22).
Згідно свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_2 від 17.05.1989 року, виданого Таранівською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_9 народився відповідач ОСОБА_2 , батьками якого є позивач ОСОБА_1 - батько, та спадкодавець ОСОБА_4 - мати (а. с. 21).
Згідно паспорту серії НОМЕР_3 виданого Зміївським РВ УМВС України в Харківській області 16.03.2006 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований з 10.09.2008 року за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 12 - 13).
Згідно паспорту серії НОМЕР_4 виданого Зміївським РВ УМВС України в Харківській області 11.06.1996 року, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрована з 19.10.2001 року за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 16 - 18).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_5 від 19.03.2025 року, виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 180 від 19.03.2025 року (а. с. 20).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 32/28 від 15.03.2025 року, виданого КПП "Зміївська ЦРЛ" Зміївської міської ради Харківської області, причиною смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 слугувала легенево-серцева недостатність, двобічна пневмонія, збудник неуточнений. Лікарське свідоцтво про смерть видане ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_6 , виданий Зміївським РВ УМВС України в Харківській області 31.03.1999 року (а. с. 25).
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 81596982 від 20.06.2025 року), після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 74234878; номер у нотаріуса 52/2025; місце заведення: Харківська область, Чугуївський район, м.Зміїв, приватний нотаріус Сібільова С.М. (а. с. 23).
Згідно матеріалів спадкової справи № 52/2025 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Сібільової С.М. звернулись: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 69 зворот, 76 зворот).
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, Серія НОМЕР_7 від 11.11.1978 року, виданого Таранівською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, 11.11.1978 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 (а. с. 78 зворот).
Згідно свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_8 від 03.08.1979 року, виданого Таранівською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_13 народилась відповідач ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_6 - батько, спадкодавець ОСОБА_4 - мати (а. с. 79 зворот).
Згідно свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_9 від 16.07.1985 року, виданого Таранівською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_14 помер ОСОБА_6 (а. с. 79).
З відповіді приватного нотаріуса Чугуївського РНО Харківської області Сібільової С.М. від 30.06.2025 року за № 345/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про спадщину після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено, що після смерті ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини подали: дочка спадкодавиці - відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 . Син спадкодавиці відповідач ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не подавав. Факт підтвердження проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_4 однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини (спадкоємця четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України) не доведений. ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду для захисту своїх прав щодо спадкування (а. с. 92 - 92 зворот).
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне:
Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Предметом доказування в даній справі є встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 1988 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в подальшому потрібно відповідачеві для оформлення спадщини відповідно до положень Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень ч.1 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені, зокрема, факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі: п.5) факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно положень статей 1216 - 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
За змістом статей 1261 - 1263 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері . У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") вказав, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 640/6766/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 тривалий час, фактично з 1988 року, спільно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний побут та сімейний бюджет, вели сумісне господарство, разом виховували спільного сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та дочку померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , а отже здійснювали спільні права і обов`язки, притаманні подружжю. 
Сторони не перебували в інших шлюбних відносинах.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали позовні вимоги в повному обсязі, та не оспорювали факти, викладені в позові. 
Таким чином, факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 1988 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_15 , за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується належними й допустимими доказами, в зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат по справі не заявлялася, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, питання розподілу судових витрат у справі судом не вирішується. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 223, 247, 258 - 259, 263 - 265, 272, 273, ч.2 ст. 315, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зі спадкодавицею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 1988 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач 1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя В.Філіп`єва