Справа № 136/749/26
ПОСТАНОВА
іменем України

21.05.2026 року        м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділу - начальника Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності,
за ч.5 ст. 126, ч.5 ст. 126, ч.2 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
11.04.2026 о 21 год. 50 хв. на автодорозі Р17 (145 км.) водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водій.
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст.130 КУпАП.
11.04.2026 о 21 год. 50 хв. на автодорозі Р17 (145 км.) водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Вінницького міського суду від 11.04.2024 справа № 127/7372/24 та Липовецьким районним судом № 136/496/24 від 11.04.2024 терміном на 10 років. 
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки повторно протягом року вчинив порушення передбачене частиною 4 ст.126 КУпАП.
Крім того, 14.04.2026 о 15 год. 07 хв. по вул. Івана Франка, в м. Липовець, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою серії ЕНА №5979235 від 20.10.2025 року.
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки повторно протягом року вчинив порушення передбачене частиною 4 ст.126 КУпАП.
Відповідно до положень ст.36 КУпАП, оскільки особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), суд вважає за необхідно об`єднати справи в одне провадження.
З урахуванням вказаних норм, суд вважає за доцільне матеріали справ стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126, ч.5 ст. 126, ч.2 ст. 130 КУпАП, - об`єднати в одне провадження.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно належним чином про час та місце розгляду справи. Крім того, на офіційному сайті суду в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення даної справи до розгляду було зазначено дату, час та місце розгляду справи. При цьому він клопотання про відкладення судових засідань не подано, причини неявки не повідомлені.
Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». 
Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 належно сповіщався про час і місце розгляду справи, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не подавав письмових заперечень проти протоколу, пояснень та доказів, до суду не з`явився, його поведінка свідчить про не бажання брати участь у розгляді справи.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.268 КУпАП, тому проводить розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до відповідальності.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, встановив, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.5 ст. 126, ч.2 ст. 130 КУпАП, особою, що склала матеріали про адміністративне правопорушення надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:
- протоколи про адміністративні правопорушення серії: ЕПР1 №640748; ЕПР1 №638429, ЕПР1 №638427, відповідно до яких зазначено суть правопорушень вчинених ОСОБА_1 , про що зазначено вище; 
- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 та вказано, що водій відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння під час відео фіксації;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 11.04.2026, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння, від проходження огляду водій відмовився;
- постанова про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №7010624 від 12.04.2026, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу;
- постанова суду, а саме: від 11.04.2024 про притягнення до відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП; від 11.04.2024 про притягнення до відповідальності за ч.5 ст.126, ч.3 ст.130 КУпАП; від 24.04.2024 про притягнення до відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП; від 21.11.2025 у справі №136/2107/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.3 ст.130 КУпАП;
- відеозаписи на CD-диску з нагрудної камери поліцейського, які були безпосередньо переглянуті судом, на кожному з яких зафіксовано обставини, які підлягають доказуванню при розгляді справи щодо притягнення особи до відповідальності за ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП;
- довідки ВП №4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 15.04.2026 зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема: протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП від 20.10.2025 постанова серії ЕНА №5979235, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 20400 грн. 27.02.2024 працівниками УПП у Вінницькій області за частиною 5 статті 126 КУпАП, Вінницьким міським судом м. Вінниця справа №№ 127/7372/24 від 11.04.2024 накладено стягнення у виді штрафу 40800 грн з позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 5 років. 08.03.2024 працівниками відділу поліції № 4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області за частиною 3 статті 130 КУпАП, Липовецьким районним судом Вінницької області справа №136/496/24 від 11.04.2024 накладено стягнення у виді штрафу 51000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 10 років. 10.10.2024 працівниками відділу поліції №3 (м. Вінниця) ВРУП ГУНП у Вінницькій області за частиною 5 статті 126 КУпАП, Вінницьким районним 17 судом Вінницької області справа №128/4122/24 від 24.12.2024 накладено стягнення у виді штраф 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 5 років. 07.12.2924 працівниками відділення поліції №1 (смт. Теплик) ГРУП ГУНП ;. Вінницькій області за частішою 5 статті 126 КУпАП, Теплицьким районним судом Вінницької області справа №144/265/24 від 07.03.2025 накладено стягнення у виді штрафу 40800 грн з позбавлення права керування транспортним засобами терміном на 5 років. 19.12.2024 працівниками Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за частиною 5 статті 126 КУпАП, Гайсинським районним судом справа №136/39/25 від 04.02.2025 накладено стягнення у виді штрафу 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 5 років. 18.10.2025 працівниками відділу поліції №4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області за частиною 3 статті 130, частиною 5 статті 126 КУпАП, Липовецьким районним судом Вінницької області справа №136/2107/25 від 21.11.2025 накладено стягнення у виді штрафу 51000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 10 років. Інформація щодо належності транспортного засобу відсутня. Посвідчення водія не отримував.
Окрім цього, в рамках справи №136/749/26 особою, що направила матеріали до суду ініційовано питання про прийняття до розгляду протоколу ЕПР1 №638427 від 12.04.2026 та з урахуванням постанови суду від 21.11.2025 у справі №136/2107/25 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.5 ст.126 та ч.3 ст.130 КУпАП прийняти рішення згідно чинного законодавства.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вони відповідають вимогам ст.251 КУпАП та є належними і допустимими доказами, оскільки іншого не встановлено.
Частиною 9 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.п. «а» п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340 (в редакції постанови КМУ від 20.05.2009 № 511), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП, а саме керування керує транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння.
Ураховуючи приписи КУпАП, факт вчинення правопорушення повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню). Якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню (ст. 39 КУпАП).
Питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, чітко та повно врегульовані спеціальним нормативним актом вузької дії, а саме Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року. 
Відповідно п. 3 розділу І цієї Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).
Суд зважає на те, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Таким чином, суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначалися у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.
Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, інкримінованого особі, а також визначати кваліфікацію чи збирати докази у справі Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог діючого законодавства докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої унаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.
За таких обставин суд вважає, що особою, яка склала матеріали про адміністративні правопорушення доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП, в підтвердження чому є належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою, доказів вчинення особою двічі протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суду не надано, при цьому суд не може змінювати фабулу обвинувачення викладену у протоколі, змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, збирати докази, оскільки це буде порушенням прав особи, яка притягується до відповідальності.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення має на меті не тільки кару, а й виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при його призначенні, згідно із ст. 33 КУпАП, суд повинен ураховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Судом враховано, що в діях ОСОБА_1 вбачається грубе та повторне порушення порядку користування правом керування транспортними засобами, продовження протиправної поведінки. Хоча дії ОСОБА_1 і не призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, проте, будучи водієм особа несе певні обов`язки, за порушення яких настає відповідальність. Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року справа «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства»). 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
В свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Враховуючи характер скоєних правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд прийшов до переконання за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, з урахуванням положень ст.36 КУпАП в межах санкції статті за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, враховуючи відсутність зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів відповідно до наданої ВП №4 довідки.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 КУпАП і п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст.23-24, 27, 33, 36, ч. 5 ст. 126, ч.2 ст. 130, 221, 251-252, 266, 276, 283-284, 294 КУпАП, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме: №136/749/26 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, №136/750/26 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, №136/751/26 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - присвоївши справі один унікальний № 136/749/25.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Роз`яснити правопорушнику, що відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити правопорушнику, що відповідно до положень статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя С.В. Шпортун