Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.06.2026  	Справа №607/27103/25 Провадження №2/607/1016/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючого судді Вийванка О. М. 
 
за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р. 
представника позивача Брагіна І. С. 
представника відповідача Мельника Ю. О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ: 

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» звернувся в суд із позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що оператором державних лотерей Товариством з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» укладений цивільно - правовий договір про розповсюдження державних лотерей № 0114/20 від 01 січня 2015 року із фізичною особою ОСОБА_1 .. Відповідно до цього Договору останній доручено приймати ставки у державній лотереї, виплачувати виграші, реєструвати вказані дії в електронній системі прийняття ставок, а також пунктом 5.1.3 даного договору зобов`язано ОСОБА_1 суворо дотримуватися інструкцій по проведенню операцій на терміналі електронної системи прийняття ставок, якою визначено умови отримання можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації, тобто порядок доступу до інформації в системі, порушення якого є несанкціонованими діями щодо інформації в електронній системі прийняття ставок.
На виконання умов вказаного вище договору від 01 січня 2015 року, згідно акту прийому-передачі ОСОБА_1 передано термінал електронної системи прийняття ставок, реєстрації білетів та виплати виграшів у державні лотереї моделі 8Х-410 БС із реєстраційним номером в центральній електронній системі №5782, а також персональний логін розповсюджувача №2000345, на підставі якого ОСОБА_1 , як користувач, отримала право доступу до інформації в центральній системі ТОВ «М.С.Л.» за адресою: м. Тернопіль, майдан Перемоги, 4 Б.
Відповідно до п. «Д» ч.І цивільно-правового договору № 0114/20 від 01 січня 2015 року розповсюджувач ОСОБА_1 зобов`язується протягом звітного періоду (тижня) здавати кошти, отримані від розповсюдження лотерейних білетів, чеків гравця (прийняття ставок у лотерею) в касу або перераховувати на банківський рахунок Тернопільського представництва оператора державних лотерей ТОВ «М.С.Л.».
Отже, ОСОБА_1 взяла на себе договірні зобов`язання періодично, у строки, визначені Договором № 0114/20 від 01 січня 2015 року, перераховувати ТОВ «М.С.Л.» кошти, виручені від розповсюдження державних лотерей за вирахуванням фактично виплачених виграшів у державні лотереї, а також у разі припинення дії (дострокового розірвання) Договору не пізніше останнього дня строку його дії повернути довірителю всі залишки нереалізованих лотерейних білетів, оплачені виграшні лотерейні білети, чеки, термінал електронної системи, кошти, виручені від розповсюдження державних лотерей.
Відповідно до положень Договору № 0114/20 від 01 січня 2015 року відповідач повинна була не пізніше останнього дня строку його дії (21 травня 2015 року) повернути позивачу, зокрема, кошти, виручені від розповсюдження 378 чеків (білетів гравця) державної грошової лотереї тото «Спортліга» на загальну суму 136 766,00 грн., що нею не зроблено на момент звернення до суду.
Через порушення умов Договору Відповідачем договірні відносини між ТОВ «М.С.Л.» і ОСОБА_1 достроково припинено із одночасним зверненням представника позивача до правоохоронного органу із заявою про вчинення останньою кримінального правопорушення (злочину).
Крім цього, розмір відшкодування майнової шкоди документально підтверджується ухвалою суду та витягом з центральної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» щодо номерів лотерейних білетів (чеків гравця), дати, часу розповсюдження, суми ставок, суми виплати виграшів, відомості про відміну ставок у державну грошову лотерею тото «Спортліга» на терміналі 8Х-410 (логін розповсюджувача 2000345, який належить ОСОБА_1 ) за період з 14 год. 00 хв. 01 березня по 18 год.00 хв 21 травня 2015 року. розрахунок стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат.
У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» заборгованість у сумі 554 141,48 грн та судові витрати. 
Представник відповідача подав відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності в якому зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, вказана заборгованість не підтверджена належними доказами. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник позивача відповідь на відзив не подав. 
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та мотивів зазначених у ньому та просить його задовольнити. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити повністю в задоволені позовних вимог з підстав та мотивів зазначених у відзиві на позов та заяві про застосування строку позовної давності. 
При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі. 
Ухвалою суду відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмету позову. 
Ухвалою суду закрито підготовче провадження.
Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 
Суд, встановив, що ТОВ «М.С.Л.» на підставі ліцензії від 02 вересня 2013 року, здійснює господарську діяльність з випуску та проведення державних лотерей, зокрема державної грошової лотереї тото «Спортліга», відповідно до умов проведення якої, товариство будучи оператором державної лотереї, створює мереж прийому ставок на спортивні події, шляхом використання терміналів електронної системи прийняття ставок та комп`ютерної програми «Програмне забезпечення організації та проведення державної грошової лотереї тото «Спортліга», що являють собою автоматизовану систему. 
ТОВ «М.С.Л.», будучи оператором державних лотерей та власником автоматизованої системи, уповноважене надавати юридичним та фізичним особам доручення на розповсюдження державних лотерей, на підставі якого розповсюджувач здійснює прийняття ставок у гравців і виплачує призи, а також отримує право доступу до інформації в системі.
01 квітня 2015 року між ТОВ «М.С.Л.» та ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір № 0114/20, відповідно до якого останній доручено в приміщенні за адресою м. Тернопіль, майдан Перемоги, 46 приймати ставки у державній лотереї, виплачувати виграші, реєструвати вказані дії в електронній системі прийняття ставок, а також пунктом 5.1.3 даного договору зобов`язано ОСОБА_1 суворо дотримуватися інструкцій по проведенню операцій на терміналі електронної системи прийняття ставок, якою визначено умови отримання можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації, тобто порядок доступу до інформації в системі, порушення якого є несанкціонованими діями щодо інформації в електронній системі прийняття ставок.
На виконання умов вказаного договору, 01 квітня 2015 року згідно акту прийому-передачі ОСОБА_1 передано термінал електронної системи прийняття ставок, реєстрації білетів та виплати виграшів у державні лотереї моделі SX-410 FC із реєстраційним номером в центральній електронній системі №5782, а також персональний логін розповсюджувача №2000345, на підставі якого ОСОБА_1 отримала право доступу до інформації в системі.
Відповідно до витягу з центральної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» щодо номерів лотерейних білетів (чеків гравця), дати, часу розповсюдження, суми ставок, суми виплати виграшів, відомості про відміну ставок у державну грошову лотерею тото «Спортліга» на терміналі 8Х-410 (логін розповсюджувача 2000345, який належить ОСОБА_1 ) за період з 14 год. 00 хв. 01 березня по 18 год.00 хв 21 травня 2015 року, загальна сума заподіяної шкоди ТОВ «М.С. Л.» внаслідок несанкціоновано відмінених невиграшних білетів (чеків гравця) державної грошової лотереї тощо «Спортліга» становить 136 766 грн. 
Згідно із ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025, справа №607/5107/16-к, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст.362 КК України та ч.3 ст.362 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження стосовно неї закрити. Цивільний позов представника ТОВ «М.С.Л.» Брагіна І. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «М.С.Л.» матеріальної шкоди в сумі 136 766,00 грн. - залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу право звернення з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що відповідач порушив умови договору, а тому слід стягнути на користь товариства грошові кошти за договором, інфляційні втрати, 3% річних. 
Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. 
Укладений цивільно-правовий договір № 0114/20 від 01 квітня 2015 року між ТОВ «М.С.Л.» та ОСОБА_1 є договором доручення. ОСОБА_1 здійснювала розповсюдження державних лотерей від імені оператора державних лотерей ТОМ «М.С.Л.» в статусі повіреного. 
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).
Представник завжди має вчиняти правочин в інтересах сторони, яку він представляє. Для забезпечення інтересів цієї сторони представнику заборонено вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Словосполучення «у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є» необхідно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи тих, представником яких він одночасно є (див. постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 159/4766/21, від 03 липня 2024 року у справі № 203/4168/19).
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частина перша та третя статті 244 ЦК України).
У Главі 68 ЦК України немає спеціальних вимог до форми договору доручення.
З урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності довіреність має передбачати повноваження представника, необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Договірне представництво виключає можливість видання довіреності, яка передбачає можливість представника розпорядитися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить суті представництва (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18).
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина перша статті 1000 ЦК України).
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим (частина перша статті 1004 ЦК України).
Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006 ЦК України).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).
За відсутності домовленості повіреного з довірителем про встановлення строку (терміну) передання одержаного у зв`язку з виконанням доручення, таке передання має відбуватися негайно. Для цього довіритель не має заявляти вимогу про передання одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є винятком, який допускає припис речення другого частини другої статті 530 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що відповідач як уповноважена позивачем особа повинна не пізніше останнього дня строку його дії (21 травня 2015 року ) повернути позивачу кошти виручені від розповсюдження 378 чеків (білетів гравця) державної грошової лотереї на загальну суму 136 766,00 грн., вказані обставини також встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025, справа №607/5107/16-к.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Отже, суд дійшов висновку, що кошти виручені від розповсюдження 378 чеків (білетів гравця) державної грошової лотереї на загальну суму 136 766,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
При цьому суд зазначає, що обов`язок надання доказів виконання передбачених дорученням дій та передання одержаного у зв`язку з виконанням доручення покладається саме на повіреного, адже саме він у межах виконання доручення вчиняє активні дії. Відомостей про виконання доручення позивача та передання відповідачем йому коштів від продажу білетів від імені позивача та в його інтересах у матеріалах справи немає.
Однак, відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261 ЦК України).
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 та у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №385/1454/15-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі №912/1672/18, викладені висновки, відповідно до яких, позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши, доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. 
Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.
Згідно із ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025, справа №607/5107/16-к, початком перебігу строку давності є день, коли було скоєно суспільно небезпечне діяння. Кримінальні правопорушення вчинено 12 травня 2015 року, 13 травня 2015 року та 21 травня 2015 року, і з цього часу минуло більше десяти років, перебіг строків давності не зупинявся. 
Судом встановлено, що за порушення умов Договору Відповідачем договірні відносини між ТОВ «М.С.Л.» і ОСОБА_1 достроково припинено і 21.05.2015 звернуто із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015210010001319. 
Також згідно з умов договору відповідач повинна не пізніше останнього дня строку його дії (21 травня 2015 року ) повернути позивачу кошти виручені від розповсюдження 378 чеків (білетів гравця) державної грошової лотереї на загальну суму 136 766,00 грн.
Також суд зазначає. що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки,визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.
У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та тривав до 30.06.2023.
24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, саме 21 травня 2015 року необхідно обчислювати перебіг трирічного строку позовної давності для звернення позивача з вимогою до відповідача про стягнення грошових коштів за порушення умов договору, а тому, строк позовної давності сплив 22 травня 2018 року.
Посилання позивача на ті обставини, що ним було заявлено цивільний позов в порядку кримінального провадження і враховуючи зупинення строків під час карантину і воєнного стану, а тому він не пропустив строк позовної давності із звернення з вказаним позов, суд вважає безпідставним, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення грошових коштів за порушення умов договору тобто вказані зобов`язанні є договірними і строк потрібно обчислювати з 21 травня 2015 року, а цивільний позов в порядку кримінального провадження був заявлений позивачем в порядку відшкодування шкоди, тобто вказані зобов`язання є деліктними і регулюється главою 82 Цивільного кодексу України. 
Тому враховуючи, що строк позовної давності за вказаним позовом сплив 22 травня 2018 року, строк через COVID-19 (з березня 2020) та воєнний стан (з лютого 2022) на нього не вплинули, бо на момент їхнього введення строк уже закінчився.
Також цивільний позов в порядку кримінального провадження, який судом був залишений без розгляду не береться судом до уваги, оскільки позивачем не заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди. 
Також позивач в тому числі просив суд стягнути з відповідача втрати від інфляції в розмірі 376 653,56 грн, три проценти річних від проспореної суми в розмірі 40 721,92 грн. 
Згідно з положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). 
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. 
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи положення статті 266 ЦК України про те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому суд вважає, що оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, тому він і сплив до додаткової про стягнення втрати від інфляції, три проценти річних від проспореної суми. 
Щодо інших доводів позивача у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд звертає увагу на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. 
Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, 

УХВАЛИВ: 

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «МСЛ», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 30109292, місцезнаходження м. Київ вул. Шовковична, 50А;
відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення суду складено та підписано 11 червня 2026 року. 
Головуючий суддя    	О. М. Вийванко