ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/1620/25
Провадження № 2/483/138/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
04 травня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Рак Л.М.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про розірвання договорів оренди землі та витребування земельних ділянок, –
В С Т А Н О В И В :

28 листопада 2025 року адвокат Коренко Т.В., яка є представником позивачки ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі – ТОВ «Очаківський райагрохім», обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 060255 виданого 15 серпня 2005 року на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року за № 49, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 4825182800:01:000:0012 площею 3,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.. Також, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 060256 виданого 15 жовтня 2005 року на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року за № 49 позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 4825182800:01:000:0561 площею 1,16 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Вищевказані земельні ділянки позивачка за Договором оренди землі, що зареєстрований 02 лютого 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за № 4825100040001443 та за Договором оренди землі, що зареєстрований 02 лютого 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за № 4825100040001444 передала в оренду строком на 20 років ТОВ «Очаківський райагрохім». Однак, з 2020 року відповідач по справі належним чином не виконує умови договорів, а саме обов`язки покладені п. 30 вказаних договорів оренди, що може призвести до знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки , яке істотно перешкоджає її використанню. На підстав вказаних обставин позивачка у вересні 2020 року звернулася до відповідача з вимогами про повернення належних їй земельних ділянок, з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до її цільового призначення та збереження якості землі. Той факт, що відповідач фактично не може використовувати надані земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення та не виконує умови договорів оренди підтверджується справою про банкрутство відповідача № 916/3160/20, що знаходиться в Господарському суді Одеської області про визнання банкрутом. Починаючи з 2020 року і по сьогодні орендну плату відповідач по справі не сплачує. Посилаючись на викладене, представник позивачки просить розірвати спірні договори оренди земельних ділянок та витребувати у ТОВ «Очаківський райагрохім» вказані вище земельні ділянки.
Ухвалою від 01 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
09 грудня 2025 року від відповідача ТОВ «Очаківський Райагрохім» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву за підписом керівника товариства Лавріненко А.А. у якому відповідач проти позову заперечував та зазначив, що з приводу земельної ділянки кадастровий номер 4825182800:01:000:0561 ТОВ «Очаківський райагрохім» було підготовлено та направлено позивачці додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди, зареєстрованого 02 грудня 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за № 4825100040001444 площею 1,16 га. Відповідно до п. 39 Договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Крім того, відповідач посилається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 р. у справі № 916/3160/20 було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію). Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли внаслідок відмови боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника. Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство. Відповідно до п.п. 3, 4 ухвали Господарського суду Одеської області від 16 серпня 2024 року припинено дію мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2020р. та закрито провадження у справі № 916/3160/20. Враховуючи вищевикладене у ТОВ «Очаківський райагрохім», фактично була відсутня можливість, здійснювати сплату орендної плати в період дії мораторію. Після припинення дії мораторію (16 серпня 2024 року) відносно ТОВ «Очаківський райагрохім», на примусовому виконанні у виконавчій службі та приватного виконавця перебувають виконавчі провадження про стягнення коштів, рахунки та майно знаходяться під арештом. Таким чином відсутня вини відповідача у виникненні заборгованості за 2021-2024 роки. Задоволення позовних вимог в частині витребування земельних ділянок, вважає передчасним, оскільки, на даний момент, відповідач має право використовувати земельні ділянки на підставі договору оренди. Факт безпідставного використання не встановлено. Вважає, що розгляд питання, щодо витребування земельних ділянок можливо здійснювати тільки після набрання чинності рішення суду про розірвання договору оренди та встановлення факту відмови ТОВ «Очаківський райагрохім» чи здійснення перешкоджання законному власникові у використанні земельної ділянки. Щодо витрат на правничу допомогу, відповідач зазначив що дана справа, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою суду від 12 січня 2025 року було витребувано в ГУ ДПС у Миколаївській області інформацію про отримані позивачкою ОСОБА_3 доходи за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2025 року, яку було виконано 23 січня 2026 року. 
Ухвалою від 23 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, в якій, крім цього, зазначила, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач – ТОВ «Очаківський райагрохім» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 128 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини неявки свого представника не повідомив.
Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 060255 та серії ЯА № 060255  ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище якої – ОСОБА_5 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 червня 2006 року, є власницею земельних ділянок площею 3,09 га з кадастровим номером 4825182800:01:000:0012 та площею 1,16 га з кадастровим номером 4825182800:01:000:0561 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. (а.с. 6, 8-10).
Як вбачається з договорів оренди землі, між ОСОБА_6 та ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договори оренди вказаних вище земельних ділянок площею 1,16 га та 3,09 га, які були зареєстровані у відділі Держкомзему у Очаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 02 лютого 2012 року за № 4825100040001444 та № 4825100040001443 відповідно (а.с. 15-16, 19-21).
Строк дії договорів оренди землі відповідно до пунктів 7 становить 20 років.
Згідно з п. 8 цих договорів, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3 відсотків від її нормативної грошової оцінки, виходячи з чого розмір орендної плати за рік за цими договорами на момент їх укладання становить: 462 грн. 81 коп. – за договором оренди земельної ділянки площею 1,16 га та 942 грн. 55 коп. – за договором оренди земельної ділянки площею 3,09 га.
Пунктами 9, 10 спірних договорів оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки землі та індексів інфляції внаслідок прояву інфляційних процесів грошової одиниці відповідно до чинного законодавства та орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року.
Пунктами 35 спірних договорів оренди землі передбачена можливість їх розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2020 року по грудень 2024 року, що надані Головним управлінням ДПС у Миколаївській області за вих. № 968/5/14-29-12-01-02 від 20 січня 2026 року вбачається, що ТОВ «Очаківський райагрохім» нарахувало ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 : у четвертому кварталі 2020 року суму доходу у розмірі – 3400 грн. 73 коп., у грудні 2021 року – 3400 грн. 73 коп., однак виплати відсутні (а.с. 52-58).
Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України.
За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства – Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі – Закон № 161- ХІV, в редакції, чинній на момент укладання договору оренди) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону № 161-ХІV).
Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161-ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 15 Закону № 161-ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це – орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до пунктів 27, 28 договорів оренди землі, що укладені між ОСОБА_7 та ТОВ «Очаківський райагрохім» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендар земельних ділянок зобов`язаний вчасно сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками. 
Згідно з пунктами 35 вказаних вище договорів оренди землі, які укладені сторонами, дія договорів припиняється шляхом його розірвання за: 1) взаємною згодою сторін; 2) рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі ст. 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Так, ст. 24 Закону № 161-ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Разом з тим, ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права – це ст. 792 ЦК України.
Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом ст. 141 Земельного кодексу України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію – значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, – відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Такі ж висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.
Щодо посилань відповідача на те, що невиплата орендної плати пов`язана з введенням мораторію у справі про банкрутство товариства, суд зазначає наступне.
Так, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі № 916/3160/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93855369) відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський Райагрохім»; визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вин Агро» до ТОВ «Очаківський Райагрохім» в сумі 12621300 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію).
Згідно з вказаною ухвалою дії запровадженого судом у справі № 916/3160/20 мораторію не розповсюджується на зобов`язання ТОВ «Очаківський Райагрохім» щодо виплати орендної плати за користування земельними ділянками позивачки, які виникли після його запровадження за 2021-2024 роки. Тому посилання відповідача на введення мораторію у справі про банкрутство як на причину несплати орендної плати позивачці судом не приймається. 
Також не заслуговує на увагу аргумент відповідача про наявність виконавчих проваджень про стягнення коштів з товариства, оскільки такі обставини не скасовують його обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання та не звільняють його від відповідальності за неможливість виконання такого зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Крім того, судом не приймаються твердження відповідача про те, що ТОВ «Очаківський райагрохім» підготовлено та направлено позивачці додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 4825182800:01:000:0561, зареєстрованого 02 грудня 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за №4825100040001444 площею 1,16 га., оскільки доказів існування такої угоди, а також направлення її позивачці, відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. 
Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи те, що на суд покладений обов`язок вирішити переданий на його розгляд спір, а також той факт, що відповідач свого процесуального обов`язку доказування у спорі не виконав, суд вважає встановленим, що ТОВ «Очаківський райагрохім» вказані вище умови договорів оренди землі не виконано і до теперішнього часу суму орендної плати позивачці за 2020 та 2024 роки не сплачено.
Щодо вимоги позивачки про витребування у відповідача земельних ділянок суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці права чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (п. 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (п. 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п. 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (п. 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (п. 8.31)).
Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.
Всі способи захисту прийнято поділяти на декілька груп залежно від того, які відносини склалися між сторонами спору. З огляду на це найчастіше їх поділяють на речові та зобов`язально-правові.
За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Однак якщо сторони не перебували в договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (висновки, викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Такі способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Віндикаційний позов – це позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто про повернення майна, яке було незаконно забране. Цей позов використовується для захисту права власності, коли майно перебуває у володінні іншої особи без законних підстав. Він може бути пред`явлений власником або його титульним володільцем.
Однією з умов застосування такого позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин.
З огляду на викладене договірний характер правовідносин між сторонами спору унеможливлює застосування до них положень ст. 388 ЦК України.
Заявлені ОСОБА_4 вимоги про витребування її земельних ділянок від відповідача за своїм формулюванням мають ознаки віндикаційного позову, тоді як будь-якої норми права як підставу звернення з такими вимогами представник позивачки у позовній заяві не зазначила.
За усталеним підходом, сформованим у судовій практиці, предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
Як обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_4 посилається на порушення відповідачем обов`язків зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками відповідно до умов договорів оренди землі, що є підставою для розірвання договорів оренди землі. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19).
Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (ст. 2 ГПК України).
Разом з тим, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.
У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 26 травня 2022 року у справі № 910/17717/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23).
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється шляхом його дострокового розірвання за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.
Частиною 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
В силу ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Таким чином, у спірних правовідносинах вимоги пред`явленого позову за своєю суттю спрямовані на повернення ОСОБА_4 спірних земельних ділянок як наслідки розірвання договорів оренди землі.
Однак наявність зобов`язальних (договірних) правовідносин щодо спірних земельних ділянок унеможливлює їх повернення власникові із застосуванням положень ст. 388 ЦК України (шляхом пред`явлення віндикаційного позову до суду).
Розірвання договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Таке відновлення у спірних правовідносинах може відбутися і в цій справі шляхом повернення позивачці спірних земельних ділянок.
Оскільки мета позову ОСОБА_4 спрямована на повернення спірних земельних ділянок за наслідком розірвання договорів оренди, суд розглядає вимогу позову про витребування спірних ділянок як вимогу про їхнє повернення позивачці за правилами ст. 785 цього Кодексу та ст. 34 Закону України «Про оренду землі» (як правовий наслідок припинення договорів оренди землі шляхом розірвання).
Враховуючи викладене, а також, що починаючи з 2020 року по 2024 рік (включно) відповідач систематично не виконує свої обов`язки щодо виплати позивачці орендної плати, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договорів оренди землі щодо сплати орендної плати, а тому позовні вимоги ОСОБА_8 підлягають задоволенню. 
Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с. 32). 
Судом не вирішується питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат на надання правничої допомоги, оскільки позивачкою та її представником відповідних доказів на час винесення рішення не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази понесених судових витрат можуть бути надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 України, суд –

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про розірвання договорів оренди землі та витребування земельних ділянок – задовольнити.

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_9 та товариством з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», зареєстрований 02 грудня 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за № 4825100040001443.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» повернути  ОСОБА_4  земельну ділянку площею 3,09 га, кадастровий номер 4825182800:01:000:0012 з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_9 та товариством з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», зареєстрований 02 грудня 2012 року відділом Держкомзему в Очаківському районі за № 4825100040001444.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» повернути  ОСОБА_4  земельну ділянку площею 1,16 га з кадастровим номером 4825182800:01:000:0561, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на користь ОСОБА_4 – 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: