Справа №592/156/26
Провадження №3/592/197/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року           м.Суми
Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков Ігор Геннадійович, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , молодшого інспектора відділу охорони державної установи “Сумська виправна колонія (№ 116) ” , РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 007/2026 від 01.01.2026 вбачається, що у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до ст. 251 КУпАП, було отримано докази, тобто будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, керуючись законом і правосвідомістю, було виявлено та юридично встановлено даним протоколом наявність складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке вчинив суб`єкт декларування ОСОБА_1 , тобто не вжив заходів, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” . Наказом № 38/ОС-24 від 28.02.2023 “По особовому складу призначення ОСОБА_1 ” , було призначено ОСОБА_1 новоприйнятого на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, молодшим інспектором відділу охорони державної установи “Сумська виправна колонія (№ 116) ” з 29.02.2024. Відповідно до наказу № 150/ОС-24 від 02.08.2024 “По особовому складу звільнення ОСОБА_2 ” , рядового внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони державної установи “Сумська виправна колонія (№ 116) ” було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій служби України з 05.08.2024. Згідно п. 8 “Порядку присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та позбавлення спеціальних звань” , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.11.2016 № 3301/5, спеціальне звання рядовий внутрішньої служби відноситься до спеціального звання молодшого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби України. Суб`єкти декларування – це особи, зазначені у п. 1, п/п, п/п “а” , “в”-“ґ” п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Приміткою ст. 172-6 КУпАП передбачено, що суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, діяльність ОСОБА_1 відносилась до діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та до осіб молодшого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби і зазначена у п/п “д” п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про запобігання корупції” . Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка зазначена у п. 1, п/п, п/п “а” , “в”-“ґ” п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності, повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, було затверджено Порядок заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Водночас, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України “Про запобігання корупції” Національне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема, щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів. З метою реалізації цього повноваження та на виконання п. 3 розд. II Закону України від 20.09.2023 № 3384-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану” Національне агентство підготувало роз`яснення від 13.11.2023 № 4 (зі змінами та доповненнями) . Роз`яснення були надані для забезпечення однакового застосування положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, мають рекомендаційний характер, не містять правових норм і відображають правозастосовну практику. Так, Законом та Порядком № 252/23 передбачено три види декларацій, зокрема, декларація при звільненні – декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру, крім декларації кандидата на посаду (абз. 1-3 п.п. 2 п. 2 розд. II Порядку № 252/23) . Днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у п/п, п/п “а” , “в”-“ґ” п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, у тому числі перебування на посадах, зазначених у п. 1, п/п, п/п “а”, “в”-“ґ” п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону. Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності. Отже, ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, був зобов`язаний до 04.09.2024 подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, зокрема, декларація за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Згідно публічної частини інформаційно-телекомунікаційної системи “Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування” , ОСОБА_1 подав декларацію за період не охоплений раніше поданими деклараціями 11.09.2024 о 14:04 (посилання на декларацію у Реєстрі (https://public.nazk.gov.ua/documents/bb499e35-6edf-497a-bbc8-5cb994e260bd) . Додатком до листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 20.05.2025 № 47-06/43895-25, послідовність дій користувача “Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування” , які вчинив ОСОБА_1 за період з часу 06.08.2024 до 12.09.2024, встановлено, що останній лише 11.09.2024 о 13:59 здійснив вхід до системи за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП) , ознайомився з методичними настановами щодо заповнення документа та їх відображення, заповнив розділи декларації за період не охоплений раніше поданими деклараціями цього ж дня о 14:09, подання документа підтверджено кваліфікованим електронним підписом, документ подано (посилання на декларацію у Реєстрі https://public.nazk.gov.ua/documents/bb499e35-6edf-497a-bbc8-5cb994e260bd) , яке збігається із послідовністю дій суб`єкта декларування як ідентифікатор документа) . Дії ОСОБА_1 по зобов`язанню виконання вимог ч. 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” виходять за межі термінів, як результат, не було дотримано таке зобов`язання суб`єктом декларування. Про технічну справність реєстру та можливість подання декларації за період не охоплений раніше поданими деклараціями ОСОБА_1 свідчіть лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.05.2025 № 70-09/39424-25. Таким чином, ОСОБА_1 , маючи рівні можливості з іншими суб`єктами декларування (які за таких же умов подали декларації своєчасно) не був позбавлений можливості заповнити та подати декларацію за період не охоплений раніше поданими деклараціями в будь-який із днів та місяців, що передував 04.09.2024, і що могло б бути виправданням з урахуванням вказаних обставин. З урахуванням вищевикладеного, пропуск строку на подачу декларації за період не охоплений раніше поданими деклараціями, не є поважною причиною, оскільки ОСОБА_1 мав реальну можливість подати декларацію на рівні з іншими декларантами. Проте, декларація була подана з пропуском строку і не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Під час проведення перевірки, аналізу доказів та складання протоколу не було встановлено будь-яких підстав, поважних причин, які перешкоджали ОСОБА_1 відповідально поставитись до виконання своїх обов`язків, як суб`єкта декларування та подати декларацію за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 04.09.2024. Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу. Відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Із вищевикладеного, ст. 23 КУпАП мета адміністративного стягнення – виховання правопорушника в дусі додержання законів України, а також запобігання нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, і може бути досягнута притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у відповідності до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Таким чином, суб`єкт декларування ОСОБА_1 несвоєчасно 11.09.2024 подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що є недотриманням зобов`язань фінансового контролю, передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Даний протокол складено за порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” , тобто було порушено встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, що є правопорушенням, пов`язаним з корупцією, основною ознакою якого є діяння, що не містить ознак корупції, тобто відсутня мета, яка визначена терміном “корупція” (абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону) . Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, водночас обов`язковим елементом складу правопорушення є протиправність вчиненого ним діяння (дії або бездіяльності) . Дата вчинення правопорушення: 11.09.2024. Місце вчинення правопорушення: АДРЕСА_2 . Факт правопорушення підтверджується: даним протоколом та доказами, що зазначені у описі до справи (вхідний № 354/26 від 05.01.2026) (а. п. 1-7) .
29.11.2024 прокурор Окружної прокуратури міста Суми Малютін А. О. надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми висновок (у порядку ч. 1 ст. 250 КУпАП) в справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в якому він зазначив про те, що, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 007/2026 від 01.01.2026, складеного уповноваженою особою Управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України, який розглядається судом, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік (після звільнення за період не охоплений раніше поданими деклараціями) , відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Виклад фактичних обставин адміністративного правопорушення. Наказом № 38/ОС-24 від 28.02.2023 “По особовому складу призначення ОСОБА_1 ” , було призначено ОСОБА_1 новоприйнятого на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, молодшим інспектором відділу охорони державної установи “Сумська виправна колонія (№ 116) ” з 29.02.2024. Відповідно до наказу № 150/ОС-24 від 02.08.2024 “По особовому складу звільнення ОСОБА_2 ” , рядового внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони державної установи “Сумська виправна колонія (№ 116) ” було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій служби України з 05.08.2024. Приміткою ст. 172-6 КУпАП передбачено, що суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, діяльність ОСОБА_1 відносилась до діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та до осіб молодшого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби і зазначена у п/п “д” п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про запобігання корупції” . Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка зазначена у п. 1, п/п, п/п “а”, “в”-“ґ” п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності, повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Ч. 2 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” визначає, що особи, зазначені у п. 1, п/п, п/п “а” , “в”- “ґ” п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Отже, ОСОБА_1 повинен був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік (після звільнення за період не охоплений раніше поданими деклараціями) не пізніше 04.09.2024. Згідно з публічною частиною інформаційно-телекомунікаційної системи “Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування” ОСОБА_1 подав вказану декларацію тільки 11.09.2026. Про технічну справність Реєстру та можливість подання декларації ОСОБА_1 свідчіть відповідний лист Національного агентства з питань запобігання. Таким чином, ОСОБА_1 , маючи рівні можливості з іншими декларантами, які за таких же умов подали декларації своєчасно, не був позбавлений можливості заповнити та подати її в будь-який момент, що передував 11.09.2024. Обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 поважних причин несвоєчасного подання декларації або підстав для відтермінування подання декларації не встановлено. Він вважає, що у даному випадку наявні всі елементи складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) . Суб`єктивна сторона правопорушення характеризує ставлення особи до власних дій або бездіяльності. За своєю правовою конструкцією склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, тобто таким, у якому немає обов`язкової ознаки настання шкідливих матеріальних наслідків та яке вважається вчиненим з моменту порушення особою вимог фінансового контролю, зокрема, з моменту несвоєчасного подання декларації. Відтак, форма вини у виді умислу не є конструктивною ознакою даного складу правопорушення. Таким чином, його суб`єктивна сторона характеризується ставленням правопорушника до вчиненого правопорушення, зокрема, коли особа усвідомлювала характер протиправного діяння і бажала його вчинення або не бажала вчинення, але вчинила за умов, коли могла і повинна була уникнути його вчинення. Об`єктом вказаних адміністративних правопорушень є суспільні відносини, які визначають зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, який встановлює законодавець. У даному випадку такий порядок ОСОБА_1 був порушений. Об`єктивна сторона правопорушення передбачає відповідальність за діяння у формі дії, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також він вважає за необхідне наголосити на тому, що адміністративне правопорушення, за яке притягується ОСОБА_1 , не може бути визнаним малозначним. Ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) , уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Під малозначністю вчинення адміністративного правопорушення слід розуміти такі дії, які в результаті їх вчинення не спричинили значної шкоди охоронюваним законом інтересам. При цьому Закон визначає зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, тобто умови, яких особа, на яку поширюється дія цього Закону, повинна дотримуватись. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним і не передбачає настання шкідливих матеріальних наслідків, а, отже, відсутність істотної шкоди інтересам суспільства, прямого умислу на вчинення правопорушення не є критерієм, за яким його можливо визнати малозначним. І навпаки, невиконання вимог фінансового контролю може слугувати негативним прикладом для інших суб`єктів владних повноважень. Крім того, адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, становить підвищену суспільну небезпеку порівняно з іншими визначеними КУпАП адміністративними правопорушеннями. На особливий характер таких адміністративних правопорушень вказують положення ч. 2 ст. 250 КУпАП, відповідно до яких при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. Щодо строків накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, визначених ч. 4 ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, він вважає, що вони не сплинули, оскільки датою вчинення ОСОБА_1 правопорушення слід вважати дату подання нею декларації, а саме: 11.09.2024, а датою його виявлення – дату складання протоколу. Так, у листі від 21.09.2021 № 701/0/158-21 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду висловив свою позицію щодо дати виявлення правопорушення, а саме: щодо питання застосування судами положень ст. 38 КУпАП у частині визначення дня, з якого починається перебіг строку накладення адміністративного стягнення. Верховний Суд, зокрема, зазначив про те, що висновок про виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а саме: сукупності його об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, яка уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Позиція Верховного Суду про те, що моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати день складання протоколу про таке правопорушення уповноваженою посадовою особою також висловлена в листі від 09.04.2021 № 1089/0/2-21 за результатами розгляду звернення Голови Національного агентства з питань запобігання корупції. Крім цього, у відповідності до ст. ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, серед іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення не тільки несвоєчасності подання декларації, тобто подання декларації поза строком, визначеним законом, а і наявність ознаки несвоєчасного подання декларації без поважних причин, що свідчить про те, що така неповажність причин повинна бути доведена зібраними доказами, на основі яких буде проаналізовано фактичні дані та зроблено висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, а тому дату виявлення правопорушення необхідно рахувати саме від дати складення протоколу. Враховуючи викладене, він просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУПАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вхідний № 11703/26 від 25.03.2026) (а. п. 39-41) .
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 та його захисник адвокат Фомінов Роман Миколайович не прибули. Про місце, дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином (а. п. 36, 38, 44, 45, 47, 50-54) .
Згідно ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст. ст. 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Враховуючи те, що датою виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 01.01.2026, суд вважає за доцільне, можливе та необхідне розглянути дану справу по суті.
В судовому засіданні прокурор Окружної прокуратури міста Суми Малютін А. О. заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності особи, що притягається до відповідальності. А разі, якщо суд дійде висновку про можливість розгляду справи по суті, він просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. .
Вислухавши пояснення та думку прокурора Окружної прокуратури міста Суми Малютіна А. О. , дослідивши письмові докази справи, ознайомившись із висновком (в порядку ч. 1 ст. 250 КУпАП) у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, прихожу до наступного висновку.
Із змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.
Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при наявності вини у вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це встановлено ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати) . Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі “Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією” № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 зазначила про те, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності (опублікування в періодиці: Закон і Бізнес, 2017, 06, № 22) (https://zib.com.ua/files/Golovam_apeliacijnih_sudiv_vid_2205_2017.pdf) .
Аналогічна правова позиція викладена в листі Апеляційного суду Сумської області “Узагальнення щодо розгляду справ про корупційні правопорушення місцевими загальними судами Сумської області у 2017 році” № 01-11/51/18 від 03.07.2018, із змісту якого вбачається, що зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України “Про запобігання корупції” слід зробити висновок про те, що суб`єктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги “Узагальнення судової практики у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією (ст. ст. 172-4 - 172-9 КУпАП) , яке було підготовлено за підтримки Європейського Союзу в межах проекту Центру політико-правових реформ “Посилення ролі громадянського суспільства у забезпеченні демократичних реформ і якості державної влади” (https://pravo.org.ua/wp-content/uploads/2020/10/1568817689cplr.-consolidated-judicial-practice-on-administrative-offenses-related-to-corruption-3.pdf) .
Відсутність у ОСОБА_1 умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються фактом самостійного подання декларації 11.09.2024.
Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає та прокурором надано не було.
Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів для несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки 11.09.2024 він самостійно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що також свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.
Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього не було мотиву вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.
Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.
Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія – умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про те, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.
Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (“Ireland v. the United Kingdom” ) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть “випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Тобто ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 172-6, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя        Ігор БИЧКОВ