ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 травня 2026 року 	Справа № 280/4229/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправною та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2026 року №80728988.
Ухвалою від 11 травня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4429/26, призначено справу до розгляду без повідомлення та виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідача належним чином завірену копію виконавчого провадження №80728988.
Ухвалою від 19 травня 2026 року залучено до участі у справі № 280/4229/26 Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м.Київ, вул.Бориса Грінченка, буд.1, код ЄДРПОУ 39924774) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.04.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 80728988, на підставі листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за № 23.2.1/9413 від 10.04.2026, яким повідомлено відповідача про виконання рішення суду та відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вказану постанову про закінчення виконавчого провадження № 80728988 позивач вважає протиправною, оскільки направлення Держпродспоживслужбою повідомлення на адресу позивача про наявність вакантних посад начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області та не отримавши при цьому відмови від позивача про працевлаштування на одну з цих посад, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття державним виконавцем передбачених Законом заходів щодо повідомлення боржника про обов`язковість рішення суду. Крім того, відповідач не вжив жодних заходів щодо дотримання принципів адміністративних процедур відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру», у числі іншого, офіційного з`ясування всіх обставин виконавчого провадження. Зазначає, що відповідачем не було направлено Держпродспоживслужбі запит щодо наявності всіх вакантних посад рівнозначних тій посаді, яку займав позивач до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року, не було з`ясовано чи відмовлявся позивач від запропонованих Держпродспоживслужбою посад, загалом не було вжито жодних дій спрямованих на виконання рішення суду. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що державним виконавцем 14.04.2026 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 80728988 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наказом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 № 99-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 20.10.2021 № 576-к» скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 . Про прийняття зазначеного рішення ОСОБА_1 повідомлено листом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 № 24-18/3880 . У цьому ж листі позивачу запропоновано розглянути рівнозначні вакантні посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області та повідомити про прийняте рішення. До матеріалів виконавчого провадження боржником надано належні докази направлення вказаного листа та його отримання позивачем. Крім того, боржником підтверджено, що лист ОСОБА_1 від 04.03.2026 щодо запропонованих вакантних посад був розглянутий Держпродспоживслужбою, за результатами чого надано відповідь листом від 17.03.2026 №В-2770/В-3013. Докази направлення та вручення зазначеного листа також містяться у матеріалах виконавчого провадження. Таким чином, державним виконавцем було встановлено факт виконання боржником судового рішення у спосіб, визначений самим рішенням суду та чинним законодавством, що, у свою чергу, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є самостійною та достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження. Доводи позивача фактично зводяться не до оскарження дій державного виконавця як суб`єкта примусового виконання, а до незгоди зі способом та результатом виконання Держпродспоживслужбою. Разом з тим, предметом перевірки державного виконавця є саме факт виконання рішення, а не оцінка правомірності кадрових чи управлінських рішень боржника. Вважає, що постанова державного виконавця Відділу від 14 квітня 2026 року про закінчення виконавчого провадження №80728988 прийнята на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та є обґрунтованою. 
Крім того відповідач зазначив, що ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі № 280/4229/26, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.05.2026, однак розподілена безпосередньому виконавцю (Черноштан В.В.) лише 18.05.2026, що підтверджується карткою реєстрації вхідного документа № 88400-22-26 від 13.05.2026. Після отримання ухвали представником Відділу невідкладно подано до суду витребувані матеріали виконавчого провадження № 80728988, а також клопотання про залучення третьої особи. Водночас підготовка відзиву потребувала додаткового часу для опрацювання матеріалів виконавчого провадження, аналізу доводів позовної заяви та формування правової позиції у справі. Отже, пропуск строку подання відзиву зумовлений об`єктивними причинами та не свідчить про зловживання процесуальними правами.
Просить поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та долучити поданий відзив до матеріалів справи, у задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши доводи клопотання, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву та прийняти відзив до розгляду.
Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 по справі № 280/10981/21 наказом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 № 99-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 20.10.2021 № 576-к» скасовано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 № 576-к «Про звільнення ОСОБА_1 » про що повідомлено ОСОБА_1 листом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 № 24-18/3880. У зазначеному листі Держпродспоживслужбою також запропоновано ОСОБА_1 розглянути рівнозначні вакантні посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області й про прийняте рішення повідомити Держпродспоживслужбу. Доказ надсилання Держпродспоживслужбою вищезазначеного листа та його отримання ОСОБА_1 надані державному виконавцю ОСОБА_2 . До Держпродспоживслужби надійшов лист ОСОБА_1 від 04.03.2026 щодо вакантних рівнозначних посад, який було розглянуто та надано відповідь листом Держпродспоживслужби від 17.03.2026 № В-2770/В-3013. Доказ надсилання Держпродспоживслужбою вищезазначеного листа та його отримання ОСОБА_1 надані державному виконавцю ОСОБА_2 . Таким чином, рішення суду від 27.07.2022 по справі №280/10981/21 було виконано (11.02.2026) боржником – Держпродспоживслужбою до винесення постанови (09.04.2026) про відкриття виконавчого провадження № 80728988. 
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, установив наступні обставини. 
21.05.2021 ОСОБА_1 наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.05.2021 №268-К призначено на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області як такого, що визначений переможцем конкурсу, в порядку просування по службі. 
09.11.2021 поштовим відправленням із трек-номером 0100199514347 позивачем отримано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к Про звільнення ОСОБА_1 з 20.10.2021 з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_3 , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України «Про державну службу». 
Не погоджуючись із наказом Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к, позивач звернувся до суду із позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, ОСОБА_4 , в якому позивач просив: скасувати наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 21.10.2021.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року по справі №280/10981/21 позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року по справі №280/10981/21 апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 в адміністративній справі №280/10981/21 скасовано.
У справі № 280/10981/21 прийняти нову постанову, якою відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, ОСОБА_4 про скасування наказу та поновлення на роботі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року по справі № 280/10981/21 касаційну скаргу адвоката Грамчук Марини Олександрівни - представника ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №280/10981/21 скасовано.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 у справі №280/10981/21 залишено в силі.
25.02.2026 на адресу ОСОБА_1 від Держпродспоживслужби надійшов лист № 24-18/3880 від 11.02.2026, яким позивача повідомлено про те, що наказом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 №99-к, що додається, скасовано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Разом з тим, Держпродспоживслужбою запропоновано позивачу розглянути рівнозначні вакантні посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області. Про прийняте рішення просили повідомити Держпродспоживслужбу протягом десяти календарних днів.
04.03.2026 цінним листом №R690060006527 з описом вкладення позивач направив на адресу Держпродспоживслужби лист наступного змісту: «05.02.2026 Верховним Судом у справі №280/10981/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, ОСОБА_4 , про скасування наказу та поновлення на роботі постановлено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 у справі №280/10981/21 залишити в силі. Разом з цим, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 у справі №280/10981/21 вирішено, зокрема, зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року. При цьому, від Держпродспоживслужби надійшла пропозиція щодо вакантних посад начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Наступним повідомляю, що я бажаю працевлаштуватись та продовжувати державну службу в Держпродспоживслужбі. У зв`язку із зазначеним, з метою виконання рішення суду та реалізації моїх прав у вільному виборі роботи, прошу Вас, надати інформацію про наявність чи відсутність, станом на дату відповіді, в структурі Держпродспоживслужби всіх вакантних (не зайнятих) посад державної служби категорії «Б» (5 ранг), або інших рівнозначних посаді ОСОБА_1 , яку він обіймав до 20.10.2021, посад державної служби. Інформацію прошу надіслати мені на адресу: АДРЕСА_1 .». 
Зазначений лист Держпродспоживслужбою отримано 09.03.2026, що підтверджується повідомленням про вручення.
23.03.2026 поштовим відправленням з трек-номером 0100101348312 позивач отримав лист Держпродспоживслужби від 17.03.2026 №В-2770/В-3013, яким було повідомлено, що Держпродспоживслужбою листом від 11.02.2026 вих. № 24-18/3880 було направлено на адресу позивача перелік всіх наявних посад державної служби, суб`єктом призначення на які є Голова Держпродспоживслужби.
25.03.2026 поштовим відправленням з трек-номером 0100101518668 позивач отримав від Держпродспоживслужби супровідний лист від 20.03.2026 №24-18/7454 та наказ Держпродспоживслужби від 20.03.2026 №193-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 20.03.2026 №193-к Про звільнення ОСОБА_1 , враховуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 в адміністративній справі №280/10981/21, з урахуванням постанови Верховного Суду від 05.02.2026 по справі №280/10981/21, та враховуючи те, що ОСОБА_1 не обрав рівнозначну вакантну посаду державної служби з запропонованих йому у листі Держпродспоживслужби від 11.02.2026 №24-18/3880, наказано вважати ОСОБА_1 звільненим 20 жовтня 2021 року з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.
30.03.2026 позивач подав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі №280/10981/21. 
09.04.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80728988 з примусового виконання виконавчого листа № 280/10981/21, виданого 05.03.2026 Запорізьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року.
Листом від 10.04.2026 боржник повідомив державного виконавця, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 в адміністративній справі №280/10981/21 наказом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 №99-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к» скасовано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к Про звільнення ОСОБА_1 , про що повідомлено ОСОБА_1 листом Держпродспоживслужби від 11.02.2026 №24-18/3880. У зазначеному листі Держпродспоживслужбою також запропоновано ОСОБА_1 розглянути рівнозначні вакантні посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області й про прийняте рішення повідомити Держпродспоживслужбу. До Держпродспоживслужби надійшов лист ОСОБА_1 від 04.03.2026 щодо вакантних посад, який було розглянуто та надано відповідь листом Держпродспоживслужби від 17.03.2026 №В-2770/В-3013. Зазначено, що рішення суду у справі №280/10981/21 було виконано боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, просив закінчити виконавче провадження.
14.04.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 80728988, на підставі листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за № 23.2.1/9413 від 10.04.2026, яким повідомлено відповідача про виконання рішення суду, та відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Не погодившись з постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2026 року №80728988, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктами 1, 3, 10, 14, 22 частини 3 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404-VІІІ, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону №1404.
Відповідно до частини першої, другої статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 3 статті 63 Закону №1404 виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404 визначено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, згідно частин 1, 2 статті 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, з урахуванням викладених норм права державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. 
Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404. Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 можливе лише за умови встановлення державним виконавцем факту повного та реального виконання саме того обов`язку, який визначений у виконавчому документі.
Судом установлено, що виконавчий лист №280/10981/21, виданий 05.03.2026 Запорізьким окружним адміністративним судом, містив зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року. 
Таким чином, рішення суду у справі №280/10981/21 підлягало виконанню не лише шляхом направлення позивачу пропозиції щодо вакантних посад, а й шляхом вчинення подальших дій, спрямованих на його фактичне працевлаштування, за умови відсутності відмови позивача від запропонованих рівнозначних посад.
З матеріалів справи вбачається, що Держпродспоживслужба листом від 11.02.2026 №24-18/3880 повідомила позивача про скасування наказу Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та запропонувала позивачу розглянути вакантні посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області та начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області.
Разом з тим, листом від 04.03.2026 позивач повідомив Держпродспоживслужбу про бажання працевлаштуватись та продовжувати державну службу, а також просив надати інформацію щодо наявності всіх вакантних рівнозначних посад.
Отже, матеріали справи не містять доказів того, що позивач відмовився від працевлаштування на запропоновані посади. Навпаки, зі змісту листа позивача вбачається його намір продовжувати державну службу та з`ясувати повний перелік можливих рівнозначних посад.
При цьому доказів фактичного працевлаштування ОСОБА_1 на рівнозначну посаду або видання наказу про призначення на таку посаду матеріали справи не містять.
Натомість із матеріалів справи вбачається, що Держпродспоживслужбою видано наказ від 20.03.2026 №193-к Про звільнення ОСОБА_1 , яким позивача наказано вважати звільненим 20 жовтня 2021 року з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.
За таких обставин суд вважає, що направлення позивачу листа з пропозицією двох вакантних посад не може вважатися повним фактичним виконанням рішення суду, оскільки резолютивна частина судового рішення містила також обов`язок працевлаштувати позивача.
Суд не приймає доводи відповідача про те, що предметом перевірки державного виконавця є лише факт вчинення боржником певних дій. Державний виконавець не вирішує питання правомірності кадрових рішень боржника по суті, однак зобов`язаний перевірити, чи відповідають вчинені боржником дії змісту виконавчого документа та чи призвели вони до повного фактичного виконання рішення суду.
У даному випадку державний виконавець, отримавши від боржника лист про виконання рішення суду, мав перевірити не лише факт направлення позивачу пропозиції посад, а й те, чи відбулося працевлаштування позивача або чи наявні обставини, які об`єктивно унеможливлювали таке працевлаштування, зокрема відмова позивача від запропонованих посад.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем було з`ясовано, чи надавав позивач відмову від запропонованих посад, чи був виданий наказ про його призначення на рівнозначну посаду, чи були вчинені боржником усі необхідні дії для реального працевлаштування позивача.
Таким чином, висновок державного виконавця про фактичне виконання рішення суду в повному обсязі є передчасним.
Посилання відповідача на те, що у разі незгоди з діями боржника позивач має право звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України, не спростовує обов`язку державного виконавця перевірити повноту виконання рішення перед закінченням виконавчого провадження. Наявність у стягувача іншого способу судового захисту не звільняє державного виконавця від обов`язку діяти відповідно до статей 18, 39, 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд також враховує, що закінчення виконавчого провадження має наслідком завершення примусового виконання рішення суду. Тому така постанова може бути прийнята лише за наявності належних і достатніх доказів повного виконання рішення, а не лише на підставі повідомлення боржника про його виконання.
За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 14.04.2026 про закінчення виконавчого провадження №80728988 винесена передчасно, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, та за відсутності належних доказів фактичного виконання рішення суду в повному обсязі.
Формальний підхід до виконання судового рішення, як ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.
При цьому, за приписами статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, винесення оскаржуваної постанови за обставин встановлених у цій справі, з позбавленням права стягувача у виконавчому провадженні повторно звернутись з цим же виконавчим листом з приводу примусового виконання рішення суду, повністю нівельовано гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також гарантії, надані статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не може відповідати суті приписів статті 129-1 Конституції України, статтям 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд звертає увагу, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження без реального виконання судового рішення. 
При цьому відповідачем не надано належного обґрунтування вжиття вичерпних заходів з його виконання з підтвердженням таких доводів належними та допустимими доказами.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2026 року № 80728988, винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем, з примусового виконання виконавчого листа у справі №280/10981/21, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 05.03.2026, прийнята всупереч положенням частини другої статті 2 КАС України, а саме не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 271, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, буд.13, код ЄДРПОУ 00015622), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м.Київ, вул.Бориса Грінченка, буд.1, код ЄДРПОУ 39924774) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2026 року № 80728988.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати зі сплати судового збору сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його підписання.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.05.2026.

Суддя Ж.М. Чернова