ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 Справа № 917/2124/25 

Господарський суд Полтавської області у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи
за позовною заявою ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт», 39610, Полтавська обл., м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80, код ЄДРПОУ 36093241,
про визнання припиненими трудових відносин
Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «БУКЛІЯ» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65, код ЄДРПОУ 31282993);
2. БОСКОР ІНВЕСТМЕНТС ЛТД (Оміру, 3, Агіос Ніколаос, П.С., 3095 Лімассол, Кіпр);
3. СЬОРСІ ВЕНЧЕРЗ ЛІМІТЕД (Тіміу Ставру, 6, Пелендрі, П.С. 4878, Лімассол, Кіпр); 
4. ЛОНАР ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД (Жанні Пападопулу, 4, Ніа Екалі, 3052 Лімассол, Кіпр);
5. БАСМІНО МЕНЕДЖМЕНТ ЛТД (Стратігу Папагу, 6, Агіос Ніколаос, П.С. 3091, Лімассол, Кіпр); 
6. МОШОНА ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД (Грігоріу Ксенопулу, 2, Пелендрі, П.С.4878, Лімассол, Кіпр)

Секретар судового засідання: ОСОБА_3 .

Представники сторін: згідно протоколу.

Суть спору:
Розглядається позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» про припинення трудових відносин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з дати набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.11.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.12.2025 р.
Ухвалою від 16.12.2025 р. відкладено підготовче засідання на 17.02.2026 р.
У зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1 на лікарняному, засідання суду в цей день не відбулося.
Ухвалою від 24.02.2026 р. було призначено підготовче судове засідання на 12.03.2026 р.
У зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1 на лікарняному, засідання суду в цей день не відбулося.
Ухвалою від 18.03.2026 р. було призначено підготовче судове засідання на 28.04.2026 р.
Сторони представництво в судове засідання 28.04.2026 р. не забезпечили, натомість подали до суду клопотання про розгляд справи без участі представників ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт», які судом задовольняються.
Третіх осіб було повідомлено про розгляд справи шляхом направлення ухвал суду на їх юридичні адреси.
Згідно з даними відстеження АТ «Уркпошта» копії ухвал від 16.12.2025 р. про відкладення підготовчого засідання та від 18.03.2026 р. про призначення підготовчого засідання, направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУКЛІЯ», повернуті відправнику з відміткою «Адресат відсутній», а копії ухвали від 16.12.2025 р., направлені на адреси БОСКОР ІНВЕСТМЕНТС ЛТД та БАСМІНО МЕНЕДЖМЕНТ ЛТД, повернуті відправнику з відмітками «Незатребуване Одержувачем».
Пунктом 1 частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осіпов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення третіх осіб про час і місце розгляду справи.
Крім того, ухвали суду у справі були своєчасно розміщені судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи викладене, всі учасники справи були належним чином повідомлені судом про її розгляд.

Аргументи учасників справи:
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним були належним чином дотримані встановлені чинним законодавством України та установчими документами Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» порядок та процедура підготовки та проведення Загальних зборів учасників Товариства, однак учасниками Товариства не було забезпечено ні своєї особистої явки, ні явки представника для участі у зборах, у зв`язку з чим вказані збори не відбулися, а рішення щодо звільнення ОСОБА_2 з посади керівника ТОВ «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» вищим органом управління Товариства прийнято не було, що є порушенням трудових прав позивача. 
15.12.2025 року до суду від відповідача надійшла заява від 12.12.2025 р. (вх. № 16164), про визнання позовних вимог ОСОБА_2 у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно з ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи те, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує чиїсь права чи охоронювані законом інтереси, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи за наявними матеріалами за результатами підготовчого провадження.

Виклад обставин справи, встановлених судом:
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 11-13) ОСОБА_2 є керівником (директором) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт».
Також відповідно до вказаної інформації учасниками Товариства є:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «БУКЛІЯ», юридична особа за законодавством України; місцезнаходження: 03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65, код ЄДРПОУ 31282993; частка учасника: 3 141 000,00 грн;
- БОСКОР ІНВЕСТМЕНТС ЛТД, юридична особа за законодавством Кіпру; місцезнаходження: Оміру, 3, Агіос Ніколаос, П.С., 3095 Лімассол, Кіпр; частка учасника: 5 322 960,00 грн;
- СЬОРСІ ВЕНЧЕРЗ ЛІМІТЕД, юридична особа за законодавством Кіпру; місцезнаходження: Тіміу Ставру, 6, Пелендрі, П.С. 4878, Лімассол, Кіпр; частка учасника: 5 322 960,00 грн;
- ЛОНАР ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД, юридична особа за законодавством Кіпру; місцезнаходження: Жанні Пападопулу, 4, Ніа Екалі, 3052 Лімассол, Кіпр; частка учасника: 5 322 960,00 грн;
- БАСМІНО МЕНЕДЖМЕНТ ЛТД, юридична особа за законодавством Кіпру; місцезнаходження: Стратігу Папагу, 6, Агіос Ніколаос, П.С. 3091, Лімассол, Кіпр; частка учасника: 5 322 960,00 грн;
- МОШОНА ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД, юридична особа за законодавством Кіпру; місцезнаходження: Грігоріу Ксенопулу, 2, Пелендрі, П.С.4878, Лімассол, Кіпр; частка учасника: 5 322 960,00 грн.
Позивач як виконавчий орган Товариства – директор, на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ініціював скликання загальних зборів учасників Товариства на 15.09.2025 року та вніс на порядок денний загальних зборів питання звільнення ОСОБА_2 з посади директора та визначення подальших кроків щодо майбутнього керівництва компанії.
Позивач зазначає, що він повідомив учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» листами-повідомленнями про скликання загальних зборів учасників (засновників) Товариства, до яких додано копії заяви про звільнення з посади директора (а. с. 26-34).
На Загальні збори учасників Товариства, скликані на 15.09.2025 року, учасники ТОВ «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» чи їх представники не з`явились, у зв`язку з чим збори не відбулися, а питання порядку денного залишилися нерозглянутими.
Позивач вказує, що не ухвалення Загальними зборами Товариства рішення про звільнення його із посади директора є порушенням його права на працю в частині права бути звільненим з роботи за власним бажанням, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 з даним позовом про припинення трудових відносин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з дати набрання рішенням законної сили.
Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, листи-повідомлення з додатками та доказами їх вручення учасникам ТОВ «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» та ін.
Докази відповідача в спростування вимог ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:
Звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Тому, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд, доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) зауважувала, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.
Вирішуючи спір по суті, суд звертається, серед іншого, до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/27466/20. У цій справі перед Великою Палатою постали питання про правову природу відносин, що існують між товариством з обмеженою відповідальністю та його директором, який ініціював своє звільнення з цієї посади, і про те, у який спосіб директор товариства, якого позбавлено можливості звільнитись, може ефективно захистити відповідне право.
Велика Палата, вирішуючи справу, дійшла до наступних висновків:
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Частинами першою - четвертою статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Органами товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (стаття 28 Закону № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо окремо не вказано про інше).
Загальні збори учасників є вищим органом товариства (частина перша статті 29 Закону № 2275-VIII), до компетенції якого належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства (пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII).
Разом з тим Закон № 2275-VIII також передбачає укладення з членом виконавчого органу товариства договору.
Частиною дванадцятою цієї ж статті 39 Закону № 2275-VIII передбачено, що договір, який укладається з членом виконавчого органу товариства, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників. Аналіз цієї норми в сукупності з положеннями останнього речення частини сьомої статті 39, частини шостої статті 40 та частини восьмої статті 42 Закону № 2275-VIII дозволяє дійти висновку про те, що договір, про який ідеться в частині дванадцятій статті 39 цього Закону, є цивільно-правовим або трудовим договором (контрактом).
Таке розуміння узгоджується з подальшими змінами, яких зазнала ця норма. Так, у чинній редакції частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII передбачає, що з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.
Про застосовність такого підходу свідчить також те, що Законом України від 15.07.2021 № 1667-IX «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» статтю 39 Закону № 2275-VIII доповнено частиною чотирнадцятою, яка передбачає, що у випадках і на умовах, передбачених законом, повноваження виконавчого органу товариства може виконувати юридична особа, зареєстрована відповідно до законодавства України (особа, яка здійснює функції управління).
Відтак чинна редакція Закону № 2275-VIII встановлює обрання особи виконавчим органом товариства або до складу цього органу в межах відносин з управління товариством і окремо передбачає укладення цивільно-правового або трудового договору.
Отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.
Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).
Такий трудовий договір (контракт) може визначати окремі аспекти діяльності одноосібного виконавчого органу (члена колегіального виконавчого органу) як працівника товариства, зокрема, строк здійснення ним повноважень; права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальну); умови матеріального забезпечення; умови звільнення з посади (у тому числі дострокового).
У справі, що переглядалася Великою Палатою, позивач був обраний на посаду директора Товариства рішенням загальних зборів учасників, однак не вбачається обставин укладення з ними трудового договору (контракту) в порядку, передбаченому частиною дванадцятою статті 39 Закону № 2275-VIII.
Оскільки Товариство не укладало з позивачем трудового договору (контракту), Велика Палата Верховного Суду у справі 127/27466/20 дійшла висновку про те, що між позивачем та Товариством не виникав спір стосовно припинення такого правочину. Відтак ВП ВС вважала неправильними висновки судів попередніх інстанцій та доводи учасників цієї справи про необхідність застосування у спірних правовідносинах норм КЗпП України, зокрема статті 38 цього Кодексу, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
Водночас в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.
При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Цими висновками Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду про застосування в подібних правовідносинах положень законодавства про працю, зокрема, статті 38 КЗпП України, викладених у постановах від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18, від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18 та від 19.01.2022 у справі № 911/719/21, зокрема, в частині тверджень про те, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні, а також про те, що визначальним при вирішенні справ цієї категорії є не перевірка дотримання керівником юридичної особи порядку скликання загальних зборів учасників товариства, а волевиявлення працівника на звільнення з роботи та дотримання ним процедури звільнення, передбаченої частиною першою статті 38 КЗпП України.
Необхідність такого відступу зумовлена тим, що у справах № 761/40378/18, № 758/1861/18 та № 911/719/21 Верховний Суд застосував норми законодавства про працю та поклав їх в основу своїх висновків, зроблених у спорах за позовами директорів, які були обрані рішеннями загальних зборів учасників, за відсутності встановлених судами обставин укладення з ними трудових договорів (контрактів), що суперечить викладеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Далі, досліджуючи питання щодо умов припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства за його ініціативою, Велика Палата звертає увагу на те, що частиною тринадцятою статті 39 Закону № 2275-VIII передбачено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (частина перша статті 98 ЦК України). Статтею 31 Закону № 2275-VIII передбачено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства (пункт 1 цієї статті).
Порядок скликання загальних зборів учасників товариства визначено статтею 32 Закону № 2275-VIII, частина перша якої передбачає, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.
У зв`язку із цим виконанню, за загальним правилом, підлягали положення частин другої - п`ятої та одинадцятої статті 32 Закону № 2275-VIII, за змістом яких виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства.
Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою мав скликати загальні збори учасників Товариства (пункт 1 частини першої, частина сьома статті 31 Закону № 2275-VIII) з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків (частина тринадцята статті 39 Закону № 2275-VIII), оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII, підпункт «є» пункту 8.5 Статуту).
При цьому Директор мав дотриматись вимог статті 32 Закону № 2275-VIII та Статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства, зокрема: не пізніше, ніж за 30 днів до початку зборів шляхом надсилання поштовим відправленням з описом вкладення повідомити кожного з учасників Товариства про порядок денний, дату, час і місце їх проведення, а також надати учасникам можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного, і забезпечити належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням Товариства в робочий час.
Позивач скористався своїм правом та з дотриманням частин 2, 3 статті 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» направив кожному учаснику ТОВ «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням. Про проведення загальних зборів учасники товариства повідомлялись шляхом направлення поштовою кореспонденцією листів-повідомлень із зазначенням часу і місця проведення зборів, а також порядку денного. Означене підтверджується описом вкладень, фіскальними чеками та інформацією щодо відстеження зазначених відправлень. Відповідне рішення стосовно припинення повноважень виконавчого органу Товариства не прийнято.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Даний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 р. у справі № 127/27466/20.
Оскільки рішення учасників Товариства «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» про звільнення позивача з посади директора у встановлений спосіб прийнято не було, і така бездіяльність порушує права позивача, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи, суд вважає, що позовні вимоги про припинення трудових відносин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з дати набрання рішенням законної сили є правомірними.
Відповідач у заяві від 12.12.2025 р. (вх. № 16164 від 15.12.2025 р.) визнав позовні вимоги та просив задовольнити позов ОСОБА_2 у даній справі в повному обсязі.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.
З огляду на викладені обставини, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про припинення трудових відносин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з дати набрання рішенням законної сили є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, то 50% судового збору, що становить 1 211,20 грн, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, в іншій частині судовий збір покладається на відповідача.
Роз`яснити позивачу, що з 07.01.2025 р. повернення судового збору здійснюється органами Казначейства виключно на підставі електронного подання, сформованого відповідним судом чи територіальним управлінням Державної судової адміністрації України. Таким чином, для формування Господарським судом Полтавської області електронного подання на повернення судового збору, позивачу необхідно надати суду вичерпну інформацію згідно з абзацом сьомим пункту 5 розділу I «Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 606 від 26.11.2024 р.
Керуючись статтями 129, 130, 185, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Припинити трудові відносини між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» (39610, Полтавська обл., м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80, код ЄДРПОУ 36093241) на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з дати набрання рішенням законної сили.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Кременчукнафтопродукт» (39610, Полтавська обл., м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80, код ЄДРПОУ 36093241) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 211,20 грн судового збору.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
5. Повернути ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 211,20 грн, який сплачено згідно з квитанцією № 3001-1649-5930-7641 від 14.11.2025 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ГПК України.

Повне рішення складено 05.05.2026 р.

Суддя ОСОБА_1