Справа № 308/17794/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Бенца К.К.
при секретарі – Майор Ю.В.
за участі:
представника відповідача – Ракущинець А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-банк» в особі представника Шкапенко О.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач Акціонерне товариство «Акцент-банк» в особі представника Шкапенко О.В. звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що  31.08.2020 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. 
На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. 
Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Позивач зазначає, що відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. 
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Також варто зазначає, що всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка".
Позивач зазначає, що АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 29.11.2025 року має заборгованість - 221030.67 грн., яка складається з наступного:- 175867.62 грн. - заборгованість за кредитом;- 45163.05 грн. - заборгованість по відсоткам;- 0.00 грн. - пеня;- 0 грн. - штраф.
Також, позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 29.11.2025 року перед позивачем по кредитному договору становить 221030.67 грн., яка складається з наступного:- 175867.62 грн. - заборгованість за кредитом;- 45163.05 грн. - заборгованість по відсоткам, яку АТ «А-БАНК» просило стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_1 
16 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник зазначає наступне.
Представник відповідача зазначає, що Заява анкета не є належним доказом укладення кредитного договору, а виникнення договірних правовідносин позивач ніяким документом не мотивує, оскільки копія паспорту споживчого кредиту та розрахунок боргу такими документами не є.   Вказує, що у заяві анкеті не зазначені ні сума видачі кредиту, ні строк видачі кредиту, ні відсоткова ставка, ні штрафні санкції (підвищена відсоткова ставка, штраф), який стягувався з клієнта згідно розрахунку. 
Відповідно до розрахунку, збільшення суми кредиту (в тому числі і по тілу), здійснювалось за рахунок нарахування платежів, підставність яких не визначена наданими для суду документами. Суму заборгованості позивач збільшував саме за рахунок нарахування відсотків, які в даному випадку незаконні. 
Вказує, що за наданими банком документами, він не має право на отримання відсотків та комісії. Заява від 31.08.2020р. розмір відсоткової ставки не містить. Паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору та діє до 01.07.2021р. У той же час, банк збільшував розмір заборгованості по тілу кредиту за рахунок нарахування відсотків та комісії на суму 148859,02 грн., заборгованість перед банком відсутня на дану суму.
Зазначає, що наданими банком документами не передбачено нарахування відсотків, комісій та пені.
Представник відповідача вказує, що у той же час, відповідно до наданих банком розрахунків, банк списував з банківського рахунку відповідача кошти для зарахування незаконно нарахованих відсотків. Відповідно до висновків Верховного суду в Постанові по справі № 343/557/15-ц від 20 липня 2022 року, безпідставність нарахування одного зі складових боргу має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.
Вказує, що відповідно до матеріалів, що додавались позивачем до позовної заяви, ці матеріали роздруковані із комп`ютера, тобто не були створені безпосередньо під час здійснення господарської операції.
Вважає, що долучені матеріали не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обов`язкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення часу здійснення господарської операції. Відповідно до ЦПК України додані роздруківки не є засобами доказування факту заборгованості по кредиту, відсотках, пені. Позивачем не надано жодного документу, який би свідчив про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних документів. Відсутність вказаних документів виключає задоволення позову.
З посиланням на викладене вище, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості в повному обсязі.
Виклад позицій сторін по справі:
У судове засідання представник позивача не зявився. В пункті 4-5 резолютивної частини позовної заяви просить суд в разі неявки відповідача, розглянути справу у відсутності представника Банку та не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена у встановленому законом порядку.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав зазначених у письмовому відзиві. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просив суд відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості в повному обсязі.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
12.01.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
11.02.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи на явними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Фактичні обставини.
Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 31.08.2020 року приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку №б/н від 31.08.2020 року.
В анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами.
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків.
Отже, вказаною анкетою – заявою доводиться факт звернення відповідача ОСОБА_1 до Банку за отриманням банківських послуг.
Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_1 порушувала терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач вважає, що у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 29.11.2025 року перед позивачем по кредитному договору становить 221030,67 грн., з яких: 175867,62 грн. – заборгованість за кредитом; 45163,05 грн. – заборгованість по відсоткам.
Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.08.2020 року укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 станом на 29.11.2025 року заборгованість становить 221030,67 грн. з яких: 175867,62 грн. – заборгованість за кредитом; 45163,05 грн. – заборгованість по відсоткам.
Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний електронним підписом ОСОБА_1 та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.
Згідно з виписки по кредиту від 29.11.2025 року, за період з 31.08.2020 – 29.11.2025 року, відповідач користувався коштами.
Відповідно до довідки за лімітами клієнту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кредитний договір б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC10073377993) від 31.08.2020 року за період з 31.08.2020 року по 29.11.2025 року було встановлено кредитний ліміт 31.08.2020 року у розмірі 20000,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та 07.04.2024 року був збільшений до 175900,00 грн.
Відповідно до довідки за картами АТ «А- Банк» на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано наступні картки: № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_4 , строком дії до березня місяця 2027 року та № НОМЕР_5 , строком дії до грудня місяця 2031 року.
Нормативно-правове регулювання:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач послався на Витяг з Умов та Правил з якими ознайомлено відповідача та Тарифи банку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 31.08.2020 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути проценти.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.08.2020 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https://а-bank.com.ua як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «А-банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (31.08.2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.12.2025 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов та правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Тарифи банку на які посилається банк у позовній заяві, також не містять підпису позичальника.
Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена`також не доводить факту погодження розміру відсотків, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача.
Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» також не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка має 55 днів пільгового періоду; базова процентна ставка за карткою становить 3,9%«Універсальна», та 3,7 % «Універсальна GOLD», 3,7% - «Зелена».
Суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.08.2020 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки ( пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та строк позовної давності.
Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» відсотків не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 31.08.2020 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Акціонерне товариство «Акцент-банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Таким чином, з огляду на відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг, в Акціонерного товариства «Акцент-банк» відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Розмір погоджених відсотків за користування кредитом невизначено і в анкеті заяві, підписаній відповідачем.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №243/2224/17, провадження №61-31311св18 та в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №302/575/17, провадження №61-10478св19.
Суд приймає до уваги, що в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» підписаний відповідачем 31.08.2020 року.
Разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою від 31.08.2020.
Отже, суд приходить до переконання, що у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення заборгованості з процентів необхідно відмовити з вищевикладених судом підстав.
Окрім того, суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31.08.2020 року у вигляді Анкети - заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Акцент-банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості тільки за тілом кредиту.
Факт використання кредитних коштів, часткове погашення заборгованості не свідчать про те, що ОСОБА_1 погодилася на нарахування відсотків, у порядку, який передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, та на якому наполягав позивач у позовній заяві.
В той же час, суд вважає за потрібне переглянути нарахування здійснені позивачем щодо тіла кредиту.
Відповідно до наданих банком документів, зокрема наданих розрахунків, банк списував з банківського рахунку відповідача кошти для зарахування нарахованих відсотків.
У висновках Верховного суду в Постанові по справі №343/557/15-ц від 20.07.2022, зазначено, що безпідставність нарахування одного зі складових боргу має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.
Здійснюючи нарахування відсотків АТ «А-Банк» нарахував відсотки до тіла кредиту та збільшив заборгованість на наступні суми: 2025-11-01р. - 6103.56 грн.; 2025-10-01р. - 5782.06 грн.; 2025-09-01р. - 5949.97 грн.; 2025-08-01р. - 5897.7 грн.; 2025-07-01р. - 5638.58 грн.; 2025-06-01р. - 5631.35 грн.; 2025-05-01р. - 5048.59 грн.; 2025-04-01р. - 4798.87 грн.; 2025-03-01р. - 3937.09 грн.; 2025-02-01р. - 3961.96 грн.; 2025-01-01р. - 3449.79 грн.; 2024-12-01р. - 2809.67 грн.; 2024-11-01р. - 2624.17 грн.; 2024-10-01р. - 1843.7 грн.; 2024-09-01р. - 1275.85 грн.; 2024-08-01р. - 1599.01 грн.; 2024-05-01р. - 2272.63 грн.; 2024-04-01р. - 2734.23 грн.; 2024-03-01р. - 2580.02 грн.; 2024-02-01р. - 2779.2 грн.; 2024-01-01р. - 2807.39 грн.; 2023-12-01р. - 2740.74 грн.; 2023-11-01р. - 2854.43 грн.; 2023-10-01р. - 2780.46 грн.; 2023-09-01р. - 2904.43 грн.; 2023-08-01р. - 2937.11 грн.; 2023-07-01р. - 2859.26 грн.; 2023-06-01р. - 2993.08 грн.; 2023-05-01р. - 2926.04 грн.; 2023-04-01р. - 3055.82 грн.; 2023-03-01р. - 2770.97 грн.; 2023-02-01р. - 3049.44 грн.; 2023-01-01р. - 2946.15 грн.; 2022-12-01р. - 2642.4 грн.; 2022-11-01р. - 2531.21 грн.; 2022-10-01р. - 2265.04 грн.; 2022-09-01р. - 2177.41 грн.; 2022-08-01р. - 2015.88 грн.; 2022-07-01р. - 1795.15 грн.; 2022-06-01р. - 1795.91 грн.; 2022-05-01р. - 1738.53 грн.; 2022-04-01р. - 1796.49 грн.; 2022-03-01р. - 1594.45 грн.; 2022-02-01р. - 1627.49 грн.; 2022-01-01р. - 1465.98 грн.; 2021-12-01р. - 1252.14 грн.; 2021-11-01р. - 1168.77 грн.; 2021-10-01р. - 907.73 грн.; 2021-09-01р. - 1209.04 грн.; 2021-08-01р. - 1219.43 грн.; 2021-07-01р. - 1183.52 грн.; 2021-06-01р. - 1184.67 грн.; 2021-05-01р. - 1156.74 грн.; 2021-04-01р. - 1172.06 грн.; 2021-03-01р. - 938.39 грн.; 2021-02-01р. - 772.12 грн.; 2021-01-01р. - 634.9 грн.; 2020-12-01р. - 463.99 грн.; 2020-11-01р. - 613.65 грн.; 
Всього позивачем було неправомірно нараховано суму 148859,02 грн.
З наданої суду виписки по рахунку відповідача вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки та списував їх з рахунку, збільшуючи заборгованість за тілом кредиту. Всього було нараховано та списано 148859,02 грн.
Отже, заявлена до стягнення сума 175 867,62 грн. не є заборгованістю за тілом кредиту, як вказує банк, оскільки вона частково сформована за рахунок нарахованих та списаних в односторонньому порядку відсотків.
З урахуванням того, що сторонами не було погоджено розміру відсотків, списання банком відсотків на загальну суму 148859,02 грн. в рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту є безпідставним.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суму в розмірі 175867,62 грн. тіла кредиту до якої безпідставно було зараховано нараховані відсотки за користування кредитом, а з позивача необхідно стягнути різницю в розмірі 27008,60 грн.
До аналогічного правового висновку дійшов Закарпатський апеляційний суд у постанові від 21 травня 2026 року у справі №308/10505/24.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, пере-дбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодек-сом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України -кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем та його представником представлено суду докази щодо безпідставності вимог позивача в частині стягнення суми заборгованості за процентами, враховуючи відзив на позовну заяву, беручи до уваги відсутність доказів повної сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованості згідно Договору №б/н від 31.08.2020 року підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу  ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо розподілу судових витрат
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2652,37 (за подання позовної заяви).
Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості , яка у загальному розмірі складає 221030,67 грн.
Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 27008,60 грн.
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 324,10 грн.(2652,37 грн.*27008,60/221030,67).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 27008,60грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 324,10 грн., пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 623, 624, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 82, 206,223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-банк» в особі представника Шкапенко О.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» (місце знаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080)заборгованість за Договором №б/н від 31.08.2020 року станом на 29.11.2025 р. у розмірі 27008,60 грн., з яких : прострочена заборгованість за кредитом 27008,60 гривень.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» (місце знаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080)сплачений судовий збір в сумі 324,10 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач – Акціонерне товариство «Акцент-банк» (місце знаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080); 
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Дата оголошення повного тексту рішення – 05.06.2026 року . 
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца